Ухвала
 
19 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/11032/15-ц
провадження № 61-4056ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2015 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» обґрунтовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та обслуговується ЖЕД-506. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 31 січня 2015 року № 41 житловий будинок АДРЕСА_1 закріплено на праві господарського відання за позивачем. Власнику кімнат НОМЕР_1 , НОМЕР_2 квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (був власником кімнат до                  28 лютого 2013 року) було вручено припис стосовно незаконного зайняття ним та приєднання до кімнати НОМЕР_2 приміщення загального користування. Під час продажу зазначених кімнат ОСОБА_3 був попереджений мешканцями п`ятого поверху про звільнення даного приміщення, але при виселенні з квартири ключі від приміщення загального користування він мешканцям п`ятого поверху не передав. Власником кімнат НОМЕР_1 , НОМЕР_2 квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу 33/100 часток квартири від 28 лютого 2013 року. 05 серпня 2013 року комісією ЖЕК-506 було складено акт про незаконне зайняття та приєднання приміщення загального користування мешканцем кімнат НОМЕР_1 , НОМЕР_2 квартири НОМЕР_3 в будинку по АДРЕСА_1 . Комісією встановлено, що приміщення загального користування, яке знаходиться на п`ятому поверсі, було зайняте та приєднане мешканцем кімнат НОМЕР_1 , НОМЕР_2 квартири НОМЕР_3 у вказаному будинку шляхом влаштування дверного прорізу між кімнатою НОМЕР_2 та приміщенням загального користування. Власник кімнат НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ОСОБА_2 була попереджена про незаконне зайняття та приєднання приміщення загального користування. Однак приміщення на даний час не звільнено. Відповідачем незаконно приєднано приміщення загального користування площею 14,40 кв. м до кімнати НОМЕР_2 в квартирі НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 та здійснено перепланування шляхом влаштування дверного прорізу між кімнатою НОМЕР_2 та приміщенням загального користування. Враховуючи наведене, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва»  просило зобов`язати ОСОБА_2 звільнити приміщення загального користування площею 14,40 кв. м на п`ятому поверсі біля кімнати НОМЕР_2 квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати дверний проріз між кімнатою НОМЕР_2 та приміщенням загального користування площею 14,40 кв. м в квартирі НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 померла.
 
Оболонський районний суд м. Києва протокольною ухвалою від 05 серпня 2019 року допустив процесуальне правонаступництво відповідача і до участі у справі залучив спадкоємця померлої - ОСОБА_1 
 
Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 05 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовив.
 
Київський апеляційний суд постановою від 15 січня 2020 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Зобов`язав ОСОБА_1 звільнити приміщення загального користування площею 14,40 кв. м, розташоване на п`ятому поверсі біля кімнати НОМЕР_2 квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язав ОСОБА_1 демонтувати дверний проріз між кімнатою НОМЕР_2 в квартирі НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 та приміщенням загального користування площею 14,40 кв. м, розташованого на п`ятому поверсі будинку АДРЕСА_1 .
 
28 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;                   б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
 
Предметом позову у цій справі є зобов`язання звільнити приміщення загального користування площею 14,40 кв. м на п`ятому поверсі біля кімнати НОМЕР_2 квартири              НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 та зобов`язання за власний рахунок демонтувати дверний проріз між кімнатою НОМЕР_2 та приміщенням загального користування у вказаній квартирі.
 
Справа є незначної складності та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.   
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      В. П. Курило