ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №160/8851/19
адміністративне провадження №К/9901/36838/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Рибачука А.І., 

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 160/8851/19
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області
про визнання протиправною та скасування постанови від 11.12.2017 № 202/4.3-6/950
за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року (головуючий суддя Лозицька І.О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (колегія у складі: головуючого судді Сафронової С.В., суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.)
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 11.12.2017 №202/4.3-6/950 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення законодавства про працю у вигляді штрафу у розмірі 128  000 грн. на користь держави.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про те, що 11.12.2017 відповідачем прийнято оскаржувану постанову № 202/4.3-6/950, згідно з якою її було притягнуто до відповідальності за порушення трудового законодавства і накладені штрафні санкції у розмірі 128  000 грн. на користь держави. Повний текст оскаржуваної постанови позивач отримала 15.01.2018. При цьому, за твердженнями позивача, на момент проведення позапланової перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач не мав згоди Держпраці України на проведення такої перевірки. Тому, позивач не погоджується з тим, що на неї були накладені штрафні санкції у розмірі 128  000 грн., з огляду на вимоги Порядку здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295. Крім того, ФОП ОСОБА_1 зазначила, що акт перевірки був складений з порушенням загальних вимог складання документів при здійсненні перевірки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.    Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 13 вересня 2019 року відмовив у відкритті провадження у справі, на підставі положень п. 2    ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
4. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення суду, що набрало законної сили.
5. Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в даній справі.
6.    Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2019 року залишив без змін ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. 26 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року, в якій просить скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
8. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли неправомірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки підстави звернення з позовом у справі № 804/182/392/18 було порушення принципу 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на справедливий суд, Рим, 1950), тоді як зазначений позов ґрунтується на порушеннях Порядку проведення інспекційного відвідування, які не були предметом розгляду у попередній справі.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9. 28.12.2019 в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану касаційну скаргу.
10.    28.12.2019 автоматизований розподіл судової справи між суддями не відбувся, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи, про що складено відповідний протокол від 28.12.2019.
11. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Саприкіної І.В., суддів: Коваленко Н.В., Кравчука В.М.
12. Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
13. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 24.04.2020 № 657/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 09.04.2020 № 923/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", що унеможливлює її участь у розгляді даної справи.
14. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Стеценко С.Г. - головуючий суддя, судді: Стрелець Т.Г., Рибачук А.І.

15. Ухвалою Верховного Суду від 13.05.2020 закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи пункту 3 частини першої статті 345 КАС України, постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 14.05.2020.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
17. Згідно з ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
18. В силу ч. 2 ст. 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
19. За правилами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
20. Умовами застосування цієї підстави для відмови у відкритті провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.
21. Необхідно зауважити на тому, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
22. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 9901/432/18.
23. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
24. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
25. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
26. Судами попередніх інстанцій у зазначеній справі встановлено, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 804/182/392/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови  від 11.12.2017 № 202/4.3-6/950 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення законодавства про працю у вигляді штрафу у розмірі 128  000 грн. на користь держави.
27. В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилалась на наступні обставини: 11.12.2017 відповідачем було прийнято постанову № 202/4.3-6/950, у відповідності до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 128 000,00 грн. на користь держави. Однією із підстав винесення оскаржуваної постанови стало не проведення позивачем, як ФОП, індексації заробітної плати найманим працівникам за червень-жовтень 2017 року. Також, позивач  зазначила про те, що 12.12.2017 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято постанову у справі № 182/6931/17, якою позивача було звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, обмежившись лише усним зауваженням. Провадження у справі закрито. Оскільки, позивач судом звільнена від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, тому підстави для винесення постанови № 202/4.3-6/950 від 11.12.2017 у відповідача відсутні.
28. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 у справі № 804/182/392/18 позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
29. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 у справі № 804/182/392/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 залишено без змін.
30. Так, суд у постанові зазначив, зокрема, що, в період з 23.11.2017 по 24.11.2017 відповідачем було проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 (на підставі наказу № 498-у від 21.11.2017, направлення на перевірку № 195/4.3-н від 22.11.2017), підставою якого стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, за результатами якої складено акт перевірки №202/4.3-6.
31. Перевіркою встановлено недотримання вимог: - роботодавцем не дотримано порядок оформлення трудових відносин з найманими працівниками, що є порушенням ст. 24 КЗпП; - порушено вимоги п. 2.5 глави 2, пп.7 абз. 1 п. 7.1 глави 7 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»  № 58, а саме  книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не ведеться; працівників не ознайомлено в особових картках із записами і трудових книжках; - порушено вимоги ч. 1 ст. 53 КЗпП України, а саме: - тривалість роботи напередодні святкових днів не скорочена на 1 годину; - порушено вимоги ст. 107 КЗпП, а саме:  оплата за роботу у святковий і неробочий день проводиться у подвійному розмірі, або на бажання працівника, йому може бути наданий інший день відпочинку; - в ході інспектування встановлено,  що  в порушення позивачем вимог ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст.33 Закону України  «Про оплату праці»  та п. 5 Порядку № 1078 з червня по жовтень 2017 року не індексувалась заробітна плата 4 працівникам; - перевіркою строків виплати розрахункових коштів працівникам  при звільнені виявлено, що розрахунок з працівниками проводився не в день звільнення, що є недотриманням вимог ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст. 47 КЗпП України; - під час перевірки встановлено, що нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку не проводилась, що є порушенням ч. 1 ст. 117 КЗпП України; - враховуючи, що трудовий договір у письмовій формі при працевлаштуванні неповнолітнього працівника не укладався, то порушено вимоги п. 5 ч. 1  ст. 24 КЗпП України.
32. На підставі вказаного вище акту перевірки, посадовою особою відповідача були прийняті припис про усунення виявлених порушень № 202/4.3-6-170 від 24.11.2017, у тому числі і порушення ст. 95 КЗпП України  та ст. 33 Закону України «Про оплату праці» щодо проведення індексації заробітної плати, порушення вимог трудового законодавства,  а також  прийнята оскаржувана постанова за № 202/4.3-6/950 від 11.12.2017 про накладення на позивача штрафу у розмірі 128 000,00 грн.
33. Вказаним доводам суд апеляційної інстанції надав правову оцінку та прийняв відповідне рішення.
34. Також, Суд зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд не зобов`язаний давати детальну відповідь на кожен аргумент апеляційної скарги.
35. Так, згідно п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
36. Таким чином, враховуючи вищевказане та перевіривши матеріали справи №160/8851/19, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про тотожність сторін, предмету та підстав позову у вказаних справах - №160/8851/19 і справі № 804/182/392/18.
37. Так, у вказаних справах вбачається наявність спору між тими самими сторонами: позивачем є ОСОБА_1 та відповідачем - Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області.
38. Колегія суддів враховує, що у рішенні суду першої інстанції по справі №804/182/392/18, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 вже розглядалося питання правомірності постанови від 11.12.2017 № 202/4.3-6/950.
39. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.
40. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в обох справах підстава для оскарження спірної постанови відповідача не є іншою, як зазначив позивач, ніж та, що, зокрема, досліджувалась у справі № 804/182/392/18.
41. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Суд вважає, що, фактично, підставою для повторного звернення до суду є незгода позивача з постановою відповідача, правомірність прийняття якої перевірено судами у справі № 804/182/392/18.
42. Відповідно до змісту частини першої статті 293 КАС України, учасники справи мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції в апеляційному та касаційному порядку, крім випадків встановлених КАС України, що свідчить про те, що незгода з рішенням суду, не є підставою для звернення з новим позовом, зважаючи на наявність права позивача на оскарження рішення суду до вищої інстанції.
43. Враховуючи наведені положення КАС України та зважаючи, що вимоги позивача, щодо яких приймалось рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом 20.06.2018 у справі № 804/182/392/18, яке набрало законної сили, є ідентичними вимогам, заявленим у даному випадку, оскільки вони заявлені до того ж відповідача, про той самий предмет, з тих самих підстав, а тому, суд першої інстанції з висновками якого погодився і апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
44. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
45. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.
47. Зважаючи на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
Т.Г. Стрелець 
 А.І. Рибачук ,
Судді Верховного Суду