ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4602/20 Справа № 215/2070/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/2070/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивач – Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,
відповідачка – ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лушпенко Дмитро Сергійович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Камбул М.О., у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 січня 2020 року -, 
ВСТАНОВИВ :

У квітні 2019 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», (надалі – «КПТМ» «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.
Позовна заява обґрунтована тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії», відноситься до суб`єктів природної монополії. 
Відповідачці проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені з 01.07.2014 року, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №650 від 06.06.2014 року, та з 21.11.2014 року затверджені постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31.10.2014 року, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); з 01.05.2015 року затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ); з 01.07.2016 року затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 року зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії – 1411,77 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії – 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 04.11.2016 року затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 року зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06.10.2016 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії – 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії – 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 31.12.2017 року, згідно постанови від 28.12.2017 року №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії – 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова – 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової – 354,69 грн/Гкал); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії – 67,05 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова – 50,36 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової – 16,69 грн. за 1 кв. м)».
КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснювало постачання теплової енергії відповідачці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Так як будинок АДРЕСА_2 , є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку.
За період з січня 2002 року по квітень 2018 року позивач надав відповідачці послуги на суму 11786,65 грн., однак остання ухиляється від їх оплати.
З метою досудового врегулювання спору позивачем відповідачці був направлений лист з повідомленням про стан заборгованості та вимогою її терміново сплатити, але на теперішній час борг відповідачкою не сплачено, тому позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за період з 01 січня 2002 року по 01 квітня 2018 року у розмірі 11786,65 грн., та судовий збір 1921,00 грн. 
Відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лушпенко Д.С., заявила про застосування позовної давності.
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року позов Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії – задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за централізоване опалення в розмірі 3052,46 грн., за період з 01.06.2010 року 01.04.2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір у розмірі 1921,00 грн. 
В іншій частині позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лушпенко Д.С., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано та досліджено у повній мірі всі необхідні факти для прийняття рішення по справі, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідачка зазначає, що суд першої інстанції прийняв докази від позивача, які згодом взяв до уваги під час ухвалення рішення, які є, на думку відповідачки, недопустимими. Крім того, не погоджується з розподілом судових витрат. 
Вказує, що будинок з 13.10.2015 року обладнаний будинковим приладом обліку теплової енергії, в зв`язку з чим, на думку відповідачки, є безпідставними висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за послуги, надані позивачем з 13.10.2015 року на рівні визначеному у розрахунку, оскільки відсутня інформація щодо введення в експлуатацію приладу обліку та показань відповідного приладу обліку.
Щодо наявності у відповідачки обов`язку сплатити борг, за період, що передував набуттю нею права власності на квартиру, про що зазначено у договорі купівлі-продажу квартири, вважає, що вказана умова договору жодним чином не визначає вид, період та обсяг комунальних послуг за які повинен сплатити покупець, а саме ОСОБА_1 . 
Вказує, що відповідачкою в квітні, травні 2017 року були сплачені поточні нарахування, в зв`язку з чим суд першої інстанції не мав підстав застосовувати переривання позовної давності, а повинен був застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
У відзиві на апеляцій скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач здійснює постачання теплової енергії у квартиру, де зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7). 
Будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію.
ОСОБА_1 в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, тому згідно розрахунку заборгованості за період з 01.01.2002 року по 01.04.2018 року у неї виникла заборгованість у розмірі 11786,65 грн. за послуги з централізованого опалення квартири (а.с. 8-9). 
Позивачем направлявся відповідачці лист з повідомленням щодо заборгованості, станом на 01.04.2018 року, в розмірі 11786,65 грн., з вимогою добровільно сплатити борг (а.с. 5, 6).
Згідно актів № б/н від 03.04.10 року, № б/н від 06.10.2010 року, № б/н від 03.04.2011 року, №б/н від 12.10.2010 року, № б/н від 06.04.2012 року, б/н від 11.10.2012 року, № 2991, № 3271, б/н від 25.03.2014 року, № б/н від 24.10.2014 року, № б/н від 13.10.2015 року, № б/н від 14.04.2015 року, № б/н від 07.04.2016 року, № 644, № 97, № 855, № 1092, відбувся запуск центрального опалення у період з 01.01.2002 року по 01.04.2018 року (а.с. 10-18).
Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 25.03.2015 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 28), яка, відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, змінила прізвище на « ОСОБА_3 », тобто відповідачка (а.с. 29). 
Відповідно актів від 23.08.2013 року, 28.09.2017 року, 05.11.2009 року, 12.10.2011 року, лічильник приладу обліку теплової енергії – справний (а.с. 45, 47, 49, 51). 
Згідно свідоцтв про повірку засобу вимірювальної техніки: комплект термоперетворювачів опору ТСП-1098К- 2 шт. № 136 г/х, який належить Косигіна, 20 (ФОП ОСОБА_4 ), чинний до 02.07.2014 року; теплолічильник SKS – 3 з SDM № 060949-1; № НОМЕР_1 № 008453, власником якого є ОСОБА_5 , 20 (ФОП ОСОБА_4 ), чинний до 03.07.2017 року (а.с. 46, 48,52).
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.03.2015 року, покупець ОСОБА_6 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у продавця - ОСОБА_7 , та згідно пункту 4.8 цього договору: за домовленістю сторін борги за комунальні послуги переходять до покупця (а.с. 53-54).
Відповідно актів від 25.10.2010 року, 19.11.2010 року, представник позивача ОСОБА_8 у присутності представника жилого дому ОСОБА_9 були зафіксовані показання лічильника, акт підписано сторонами (а.с. 66).
Задовольняючи частково позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позивачем обставин порушення відповідачкою оплати за спожиту теплову енергію, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків у судовому порядку. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Оскільки між сторонами по справі склались правовідносини з отримання послуг по центральному опаленню, тому до цих правовідносин застосовуються положення ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правил надання послуг), як спеціальних актів законодавства, які регулюють правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі по тексту – Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.
Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна покладено на власника майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст.151 ЖК України встановлено, що на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок, квартиру покладено обов`язок забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до вимог ст.ст. 11, 526 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Пунктом 18 Правил надання послуг передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відповідно до пункту 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
При розрахунку нормативної кількості теплової енергії для мешканців житлового будинку відповідно до Правил № 630 береться до уваги площа житлових квартир, норма споживання теплової енергії на 1 кв.м. площі, яка врахована в діючих тарифах, фактична температура зовнішнього повітря за звітній період та кількість діб надання послуги у звітному періоді.
Нарахування за опалення місць загального користування виконуються згідно з наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення».
Як вбачається з матеріалів справи, на будинку АДРЕСА_2 встановлений загальнобудинковий тепловий лічильник, що підтверджується актом від 05.11.2009 року та нарахування по оплаті за централізоване опалення здійснювалося по показникам лічильника, встановленому на будинку, тому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що безпідставні висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за послуги, надані позивачем з 13.10.2015 року на рівні визначеному у розрахунку, оскільки відсутня інформація щодо введення в експлуатацію приладу обліку та показань відповідного приладу обліку.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_1 згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.03.2015, покупець ОСОБА_6 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у продавця - ОСОБА_7 , та згідно пункту 4.8 цього договору: за домовленістю сторін борги за комунальні послуги переходять до покупця.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вказана умова договору жодним чином не визначає вид, період та обсяг комунальних послуг за які повинен сплатити покупець, а саме ОСОБА_1 .
Визначаючи період за який відповідачка повинна відшкодувати збитки позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що сплата комунальних послуг здійснюється щомісячно, тобто позовна давність в даному випадку повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати чергового платежу. В проміжок часу з 01.11.2017 року по 01.05.2013 року відповідачка здійснювала оплату комунальних послуг, але не щомісячно, при цьому кожна оплата у вказаний період переривала строк позовної давності. З травня 2013 року по червень 2010 року, тобто понад три роки не було здійснено жодної оплати за комунальні послуги, суд застосував позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2002 року по 01.06.2010 року.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вона має зобов`язання перед позивачем по оплаті послуг за централізоване опалення, як споживач таких послуг.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка просила застосувати позовну давність, оскільки з 15.04.2016 року вона не сплачувала за комунальні послуги.
За нормами ст. 256 ЦК України   позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки   (стаття 257 ЦК України).
Крім того, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Згідно матеріалів справи, у квітні 2017 року позивачем було нараховано до сплати за комунальні послуги 17,65 грн., відповідачкою було сплачено 270,00 грн., у травні 2017 року нею було сплачено 10,00 грн., на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка сплачувала скільки, скільки вважала за потрібне, як вбачається з розрахунку заборгованості більше ніж було нараховано за місяць, що свідчить про обізнаність відповідачки про борг, отже вказані обставини свідчать про переривання позовної давності.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що нею в квітні, травні 2017 року були сплачені поточні нарахування, в зв`язку з чим суд першої інстанції не мав підстав застосовувати переривання позовної давності, а повинен був застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, спростовується вищевикладеним.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідачки не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,  оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лушпенко Дмитро Сергійович, – залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 03 червня 2020 року.

Головуючий:                                        

Судді: