ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
Київ
справа №820/3164/16
адміністративне провадження №К/9901/33002/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області  
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада          2016 року (суддя Мельников Р.В.)
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року (судді: П`янова Я.В. (головуючий), Чалий І.С., Зеленський В.В.)
у справі № 820/3164/16
за позовом ОСОБА_1 
до Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області  
про скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Харківська ОДПІ, контролюючий орган), в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2016 року № 42-13-04.
Харківський окружний адміністративний суд постановою від 07 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від   06 квітня 2017 року, задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 .
Судові рішення мотивовані тим, що належний позивачу транспортний засіб не є об`єктом оподаткування, а тому останній не зобов`язаний сплачувати транспортний податок, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії та не надано доказів застосування при розрахунку середньоринкової вартості легкового автомобіля, належного позивачу, інформації Мінекономрозвитку.
Не погодившись із ухваленими у справі судовими рішеннями, Харківська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі з огляду на правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
03 березня 2018 справу в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України), передано до Верховного Суду.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що Харківська ОДПІ на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняла податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2016 року № 42-13-04, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25   000 грн.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначав, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки BMW модель X5, об`єм двигуна 2993 куб. см, рік випуску 2014, а тому відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є платником транспортного податку в 2016 році.
Надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року     №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Базою оподаткування згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Редакція підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, якою встановлено ознаки (характеристики) легкового автомобіля, наявність яких є умовою для віднесення його до об`єкта оподаткування транспортним податком, змінювалася.
Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII внесено зміни до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, які діяли у період з 01 січня до 31 грудня 2016 року.
Згідно з абзацом 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2016 до 31.12.2016) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі    1378 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII).
Таким чином, платником транспортного податку за базовий податковий період -    2016 рік - є власник легкового автомобіля, середньоринкова вартість якого становить понад 1   033 500 грн (1378 грн х 750) та з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно).
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абзац 2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України у редакції, чинній з 01.01.2016 до 31.12.2016).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66, відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.
Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від           10 квітня 2013 року № 403, встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Мінекономрозвитку відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики).
На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно з додатком 1 та додатком 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля.
Системний аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що виключно надана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку (Мінекономрозвитку), інформація про визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля з урахуванням даних про його марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг, є підставою для висновку про наявність/відсутність підстав для віднесення такого транспортного засобу до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році та, відповідно, прийняття податковим органом відповідного повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.
Суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 29 березня 2017 року зобов`язав Харківську ОДПІ надати розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу позивача, проведеного за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від         18 лютого 2016 року № 66; роздруківку з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо розрахунку вартості автомобіля позивача; витяг з бази даних НАІС ДДАІ України щодо транспортного засобу позивача.
Проте на виконання вимог вказаного судового рішення контролюючим органом не надано жодних документів.
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), що кореспондується з положеннями частини другої статті 77 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, зважаючи на положення частини другої статті 71 КАС України, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність нарахування позивачу суми грошового зобов`язання з транспортного податку та, відповідно, прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Разом із тим, Суд вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що у   2016 році транспортний податок не може вважатися встановленим належним чином із посиланням на положення підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII змінено лише визначення об`єкта оподаткування транспортним податком, а не запроваджено транспортний податок як такий.
При цьому, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Втім, ураховуючи вищевикладене, такий висновок судів попередніх інстанцій не вплинув на правильність вирішення спору по суті, оскільки податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2016 року № 42-13-04 прийнято Харківською ОДПІ протиправно з підстав ненадання відповідачем належних доказів того, що транспортний засіб позивача є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги відповідача та скасування судових рішень у справі відсутні.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                      Р.Ф. Ханова