ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1032/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №708/244/20 Категорія: 304070000 	Івахненко О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Єльцов В.  О. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 червня 2020 року :
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача	Єльцова В. О. 	
суддів	Карпенко О. В., Нерушак Л. В.	
секретаря 	Винник І. М.	

учасники справи:
позивач (скаржник) –  ОСОБА_1 
відповідачі – ТОВ «Авто Просто», ТОВ АТ «Сервіс», 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року (суддя в суді першої інстанції Івахненко О. Г.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та до Товариства з обмеженою відповідальністю « АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів, сплачених за наслідками їх укладення,

в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 12 жовтня 2018 року між ним та відповідачем ТОВ «Авто Просто» було укладено Договір № 800581, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Сторонами було підписано даний Договір та Додатки № 1 та № 2, які є невід`ємною частиною даного Договору.
12 жовтня 2018 року між ним та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено Договір доручення № 800581, предметом якого є зобов`язання сплатити «АТ Сервіс» винагороду ТОВ «Авто Просто» в сумі 31636,22 грн. за його рахунок.
Наданий ТОВ «АТ Сервіс» рахунок був ним оплачений, що стверджується відповідною квитанцією. Зазначає, що підписання вказаних правочинів здійснювала одна і та ж особа, менеджер консультант ТОВ «Авто Просто». Так, метою підписання Договору про адміністрування було отримання автомобіля марки/моделі KIA Sportage, вартістю 659 088 грн. 00 коп., а метою Договору доручення - оплата останнього договору, здійснена за умови виконання першого договору, інакше отримання оплати є необґрунтоване.
Отже, предметом оскаржуваних договорів є здійснення оплати винагороди та надання особі послуг з адміністрування системи, що називається «Автофондом» та базується на створенні груп покупців (Учасників), метою яких є придбання автомобілів. Він був ознайомлений із даними договорами, однак не в повному обсязі зрозумів їх зміст.
Вважає, що спірні договори були укладені під впливом обману та із застосування нечесної підприємницької практики шляхом ненадання йому необхідної, доступної та достовірної інформації щодо діяльності відповідачів.
Позивач просив визнати недійсним з моменту укладення Договір фінансових послуг № 800581 від 12 жовтня 2018 року з Додатком № 1, Додатком № 2, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь грошові кошти в розмірі 128 926,20 грн., визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення № 800581 від жовтня 2018 року, укладений між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс», стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» на його користь грошові кошти в розмірі 31 636,22 грн., а судовий збір стягнути солідарно у дохід держави, оскільки позивач звільнений від його сплати.
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.04.2020 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що вони є необґрунтованими.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 30.04.2020 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. Вказує на доводи, аналогічні наведеним у позовній заяві, та на те, що діяльність відповідачів є незаконною, адже менеджер відповідачів при кладенні спірних договорів не надав позивачу у повному обсязі необхідну інформацію. Рекламний буклет містить неповні дані щодо послуг, які надаються. Отже спірні договору укладено під впливом обману.
Скаржник вказує, що дослідивши умови договору, можна зробити висновок про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Позивач вважає, що такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди їй, як споживачеві, а тому в силу положень частин першої та другої, пунктів 2-4, 11-13 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для нього та відповідно до частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Авто Просто» адвокат Нагорний А. Є. просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 12 жовтня 2018 року між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 800581 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», що підтверджується підписами сторін та довідкою про ознайомлення позивача як учасника групи з внутрішніми правилами договору.
Відповідно до умов розділу 1 статті 1 предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД». Договір укладається шляхом його підписання та підписанням Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.
«АВТО ПРОСТО» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АВТОФОНД». «АВТО ПРОСТО» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування.
Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 800581 від 12.10.2018 року позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб KIA Sportage, вартістю 659 088 грн. 00 коп.
Згідно з умовами Додатку № 1 до договору № 800581 від 12.10.2018 року позивача зобов`язано сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АВТОФОНД» та формування групи у % + ПДВ у розмірі 31636,22 грн, періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячна винагорода - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.
Відповідно до умов Додатку № 2 до договору № 800581 від 12.10.2018 року, позивача як учасника, зобов`язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.
Також, 12 жовтня 2018 року між позивачем та ТОВ «АТ СЕРВІС» укладений договір доручення, відповідно до умов пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобов`язується вчинити визначені договором дії від імені довірителя.
Відповідно до умов пункту 2.1 договору доручення передбачено, що між довірителем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» через систему «АВТОФОНД» від 12 жовтня 2018 року.
Умовами договору про адміністрування передбачений обов`язок довірителя зі сплати на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороди у розмірі 31636,22 грн., що визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО», пов`язані з включенням договору про адміністрування до системи «АВТОФОНД» та формуванням групи.
Відповідно до умов пункту 2.3 договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» , отриману повіреним від довірителя за цим договором.
12 жовтня 2018 року згідно з квитанцією № 18, на розрахунковий рахунок ТОВ «АТ СЕРВІС» позивач сплатив 31636,22 грн.
Крім того, протягом строку дії договору позивач сплатив на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» передбачені Додатком № 1 до договору кошти в загальному розмірі 128926,20 грн., що підтверджується наданими ним копіями квитанцій.
Згідно з умовами договору № 800581 від 12.10.2018 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» передбачено, що даний договір укладений у письмовій формі, згідно з яким товариство за винагороду зобов`язується забезпечити придбання автомобіля учаснику за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов`язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартість послуги (винагороди товару).
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Згідно зі  ст. 6  ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У даному випадку п. п. 19.2, 19.4 спірного договору надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах передбачено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник (позивач) підтверджує, що ТОВ «Авто Просто» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим договором, із значенням вартості цієї послуги для учасника групи.
Окремо у кінці вказаного договору (а.с. 36) своїм підписом 12.10.2018 позивач підтвердив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», проінформований про всі можливі витрати у зв`язку з укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього.
Суть позовних вимог у цій справі становить визнання, зокрема, наведеного договору недійсним.
Так відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За змістом положень ч.1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.
Відповідно до положень, зазначених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. 
Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п.7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Також згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, на яку посилається позивач у справі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Пунктом 20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.  Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Частиною 2 статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації.
Частиною 3 цієї ж статті передбачено перелік дій суб`єкта підприємницької діяльності, які є забороненими у зв`язку з тим, що вводять споживача в оману.
Також ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів.
ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19.01.2012 № 40 було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг, про що також зазначив суд апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 11-1 ч. 1  ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах відноситься до фінансових послуг.
За змістом положень ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються суб`єктами господарювання на підставі договору, який повинен містити, зокрема: розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Системний аналіз вищевказаних вимог законодавства та змісту оспорюваних позивачем правочинів дає підстави для висновку, що вони, окрім законодавства про захист прав споживачів, регулюються також нормами ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Аналізуючи укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» договір про адміністрування № 800581 від 12.10.2018, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що його зміст належним чином відповідає вимогам ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Своїми підписами на договорі та додатках до нього позивач засвідчив факт належного ознайомлення та згоду з його умовами, про що, зокрема, вказано у п. п. 19.2, 19.4 спірного договору надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів.
Жодних претензій чи незгоди зі змістом договору при його укладенні позивач не заявив та частково виконав умови договору, сплативши передбачені ним кошти.
Фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо та без нав`язування з боку відповідача, що ним доказами не спростовується.
Предметом оспорюваного договору є не купівля-продаж автомобіля, а надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, в зв`язку з чим ТОВ «Авто Просто» не є постачальником автомобіля та не визначає його ціну, а лише надає послуги, спрямовані на його придбання та оплату. Водночас у договорі визначена поточна ціна транспортного засобу – 659 088,00 грн., яка відповідає розміру фінансового активу на день укладення правочину; марка та модель транспортного засобу зазначені в додатку №1 до договору № 800581, що є цілком достатнім для визначення технічних характеристик автомобіля та відповідає терміну «Товар»; строк дії договору вказано в ст. 5 розділу І договору, а умовами ст. 5 розділу ІІ договору визначено мінімальний та максимальний терміни одержання права на отримання автомобіля, що спростовує твердження позивача на відсутність у договорі та додатках до нього відомостей про підприємство-постачальника товару, основних характеристик автомобіля, строків дії договору та отримання учасником автомобіля.
В статтях 2, 4 розділу І оспорюваного договору встановлено обов`язки фінансової установи та учасника групи й їх порівняльний аналіз не дає підстав вважати більш жорсткими обов`язками позивача, умови договору не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. Відповідальність ТОВ «Авто Просто» як сторони правочину передбачена в п.13.1, 13.2 розділу ІІ договору.
Пунктами 2.1, 2.2 розділу ІІ договору визначено, що поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором; у разі зміни поточної ціни автомобіля товариство має право змінювати розмір поточних платежів та винагороди, які мають вноситися учасниками групи. Термін «Поточна ціна автомобіля», спосіб та механізм її визначення й можливість зміни були погоджені між сторонами, засвідчені їх підписами й не суперечать Ліцензійним умовам провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою КМУ № 913 від 07.12.2016 року та іншим вимогам чинного законодавства.
Всі ці обставини були вірно встановлені судом першої інстанції та не спростовані скаржником шляхом надання доказів, як це передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
При цьому як позовні так і апеляційні доводи позивача про те, що спірні договори мають бути визнані недійсними, як такі, що укладені під впливом обману, з посиланням на надання менеджером відповідача позивачу неповних відомостей при укладенні договору та неповні дані рекламного буклету, апеляційний суд вважає необгрунтованими, адже зі змісту договору вбачається, що позивачу у справі було роз`яснено обсяг прав та обов`язків за цим правочином у його сторін. Він кілька разів у різних місцях договору проставляв свої підписи, які окремо підтверджують як факти, власне, укладення договору, так і надання позивачу, як його стороні, усіх необхідних відомостей у повному обсязі для розуміння змісту правочину.
Позивач у справі не надав доказів того, що відповідачі діяли з умислом ввести його в оману для того, щоб він підписав спірні договори, адже з їх змісту вбачається, що позивачу були надані усі можливості для розуміння того обсягу прав та обов`язків, які виникають з цих правочинів, та надано повну інформацію щодо їх предмету.
Посилання скаржника на те, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та порушує вимоги ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» підлягають відхиленню з огляду на таке.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Суд належним чином дослідив та проаналізував умови договору, надав правову оцінку окремим пунктам договору на предмет їх несправедливості у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши, що договір було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства та його зміст не суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів».
Таким чином висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а доказам у справі надана належна правова оцінка суду.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).
У даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що позивач був ознайомлений зі змістом договору та усвідомлено підписав його, а додатковою гарантією повного усвідомлення учасником своїх прав та обов`язків за договором є положення п.12.1.5 ст.12 розділу ІІ договору щодо односторонньої відмови від договору протягом 14 календарних днів без настання будь-яких санкцій та можливістю повернення всієї суми сплачених коштів.
Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими ВС у постановах від 28.03.2018 у справі №235/1832/16-ц, від 08.06.2018 у справі №557/42/17-ц та від 01.08.2018 у справі №371/292/17.
Указані висновки стосуються також вимог позивача про визнання недійсним і договору доручення, від 12.10.2018, укладеного між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс», адже позивач погодився з його умовами, підписавши його та вчинивши всі дії на його виконання шляхом сплати ТОВ «АТ Сервіс» визначені договором кошти, а товариство також належним чином виконало свої зобов`язання за цим правочином, про що свідчить відсутність майнових претензій до позивача у ТОВ «Авто Просто».
Доказів того, що вказаний правочин укладено під впливом обману зі сторони ТОВ «АТ Сервіс» позивач суду не надав.
Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідачів грошових сум, сплачених на виконання оспорюваних договорів, є похідними від основних вимог про визнання недійсними цих правочинів, у задоволенні яких судом обґрунтовано відмовлено, то вказані вимоги позивача також мають бути залишені без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за державою, оскільки позивача на підставі ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 38, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» та до ТОВ АТ «Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів, сплачених за наслідками їх укладення – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за державою.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 

Суддя-доповідач                 

Судді: