П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 березня 2020 року 
м. Київ 
 
Справа № 9901/995/18
Провадження № 11-401заі19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Князєва В. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року 
(судді Данилевич Н. А., Бевзенко В. М., Шарапа В. М., Юрченко В. П., Шипуліна Т. М.),
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: 
- визнати протиправними та скасувати рішення від 05 листопада 2018 року 
№ 1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року № 1984/ко-18;
- зобов`язати відповідача відновити процедуру кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді з етапу розгляду заяви від 13 серпня 2018 року щодо перегляду результатів практичного завдання або надати можливість повторного складання практичного завдання відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
2.   На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 грудня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами суддівського досьє йому випадково стало відомо, що 
05 листопада 2018 року Комісією було прийнято рішення про відмову у перегляді рішення від 18 липня 2018 року у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді щодо результатів виконаного позивачем практичного завдання з тих підстав, що Комісією підстав для перегляду свого рішення не встановлено. 
3.   Комісією 21 грудня 2018 року прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та внесення подання до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) з рекомендацією звільнення його з посади. Позивач вважає зазначені рішення Комісії такими, що грубо порушують його права. Вважає, що рішення Комісії 
від 05 листопада 2018 року було прийнято з порушенням передбаченої законодавством процедури, таємно, без внесення його на порядок денний, без обговорення та розгляду. 
4.   На думку позивача, рішення Комісії від 05 листопада 2018 року стало преюдиційним для подальших дій відповідача, що позбавило позивача можливості ефективного правового захисту своїх прав. Крім того, посилається на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативному впливі на ділову репутацію як юриста і завдало душевних страждань через вплив на загальний добробут та клімат родини.
 
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
5.   Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням 
від 20 березня 2019 року відмовив у задоволенні позову.
6.   Суд мотивував своє рішення тим, що оскаржувані відповідачем рішення Комісії відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є обґрунтованими та пропорційними. Підстав для задоволення позовних вимог немає.
7.   Оскільки позовні вимоги про зобов`язання відновити процедуру кваліфікаційного оцінювання щодо позивача на відповідність займаній посаді на етапі розгляду заяви від 13 серпня 2018 року щодо перегляду результатів практичного завдання або надання можливості повторного складання практичного завдання та стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання протиправними 
та скасування рішень ВККС від 05 листопада 2018 року № 1924/ко-18 та від 
21 грудня 2018 року № 1984/ко-18, суд також дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
 
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
8.   В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
9.   Зокрема, скаржник, посилаючись на положення статті 85 Закону України 
«Про судоустрій і статус суддів», вказує на те, що Комісією протиправно відмовлено у перегляді рішення про результати складення позивачем практичного завдання, а також порушено порядок повідомлення про розгляд та розгляду заяви позивача.
 
Позиція учасників справи стосовно апеляційної скарги
10.        Від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ВККС просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги та залишити зазначене судове рішення без змін.
 
Рух апеляційної скарги
11.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13 травня 2019 року відкрила провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року та призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження.
 
Установлені обставини справи
12.        Указом Президента України від 11 листопада 2003 року № 1286/2003 
«Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено суддею Суворовського районного суду міста Одеси строком на п`ять років.
13.        Постановою Верховної Ради України від 16 квітня 2009 року № 1279-VІ позивача обрано на посаду судді Суворовського районного суду міста Одеси безстроково.
14.        Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року № 2758-VІ ОСОБА_1 обрано на посаду судді Одеського окружного адміністративного суду.
15.        Рішенням ВККС від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді згідно з додатком 1; встановлено черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту, другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди. Згідно з додатком 1 позивача включено до списку суддів, стосовно яких указаним рішенням Комісії призначено проведення кваліфікаційного оцінювання. 
16.        Відповідно до рішення ВККС від 02 березня 2018 року № 33/зп-18, зокрема, визначено графік проведення іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання суддів, призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року - 16 квітня 2018 року для суддів місцевих судів (адміністративна юрисдикція) та встановлено мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування, 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.
17.        Рішенням ВККС від 18 липня 2018 року № 173/зп-18 затверджено кодовані результати складеного суддями анонімного письмового тестування та кодовані результати виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання, згідно з якими позивач за результатом анонімного письмового тестування набрав 66,375 бала та за виконання практичного завдання - 22,5 бала.
18.        13 серпня 2018 року позивачем на адресу ВККС направлено заяву, в якій зазначено, що 16 квітня 2018 року під час складання практичного завдання позивач знаходився в стані надзвичайного емоційного хвилювання внаслідок сімейних негараздів, що вплинуло на якість виконаної практичної роботи. ОСОБА_1 також просив повторно перевірити написане ним практичне завдання або надати можливість скласти практичне завдання повторно.
19.        05 листопада 2018 року ВККС прийнято рішення № 1924/КО-18, яким ОСОБА_1 відмовлено у перегляді рішення Комісії від 18 липня 2018 року № 173/зп-18 щодо результатів виконаного практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.
20.        Позивач 20 грудня 2018 року звернувся до ВККС із заявою про надання йому можливості ознайомитись з його суддівським досьє.
21.        21 грудня 2018 року ВККС ухвалено рішення № 1984/ко-18, яким суддю Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 визнано таким, що не склав іспит для суддів місцевих та апеляційних судів, призначений рішенням Комісії 
від 02 березня 2018 року № 33/зп-18; відмовлено позивачу в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 
2018 року № 8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнано позивача таким, що не відповідає займаній посаді; вирішено внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .
22.        Не погодившись із рішеннями ВККС від 05 листопада 2018 року № 1924/ко-18 та від 21 грудня 2018 року № 1984/ко-18, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування та оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
23.        Частиною першою статті 308 КАС визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
24.        Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
25.        За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону України 
«Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); професійна етика; доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
26.        Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 83 вказаного Закону однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
27.        Згідно з частинами першою та другою статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: складення іспиту; дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.
28.        Рішенням ВККС від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджений 
Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів у 
процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок), а рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).
29.        Відповідно до пункту 1 Порядку іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/або кандидата на посаду судді.
30.        Пунктом 2 Порядку визначено, що іспит проводиться ВККС з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання.
31.        Згідно з пунктами 1-3 глави 2 розділу ІІ Положення відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня. Показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.
32.        За змістом пунктів 1 і 4 глави 6 Розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
33.        Пунктом 34 Розділу ІІІ Положення визначено, що рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У вступній частині зазначаються: 1) дата, час та місце ухвалення рішення, його номер; 2) прізвища та ініціали членів Комісії, які брали участь в ухваленні рішення; 3) прізвище, ім`я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), якого оцінено; 4) найменування суду, в якому суддя, якого оцінено, здійснює правосуддя. В описовій частині рішення зазначаються: 1) підстави призначення кваліфікаційного оцінювання; 2) стислий опис його проведення. 
У мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. 
У разі наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. 
Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання. 
34.        Згідно з пунктами 10 та 11 Розділу V Положення за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з рішень - про відповідність займаній посаді судді або про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала, більшого за 0.
35.        Відповідно до положень статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. 
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС. Рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
36.        Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 101 Закону України 
«Про судоустрій і статус суддів» рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
37.        Аналіз наведених норм свідчить про те, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
38.        При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
39.        Водночас, відповідно до статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» 
ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
40.        Статтею 3 цього Закону визначено, що ВРП, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
41.        Відповідно до статей 34 - 35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом. Рішення ВРП може бути оскаржене до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
42.        Таким чином, вирішення питання про звільнення судді належить до виключної компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає рішення про звільнення судді або про відмову у задоволенні подання ВККС про звільнення судді.
43.        Відповідно таке рішення має правові наслідки і може бути оскаржене особою, щодо якої його винесено, в судовому порядку відповідно до статті 35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».
44.        Виходячи із процедурної послідовності етапів кваліфікаційного оцінювання - призначення кваліфікаційного оцінювання, його проведення, прийняття ВККС рішення щодо результатів його проходження суддею, направлення відповідного подання до ВРП, прийняття ВРП рішення за результатами розгляду цього подання, - можна зробити висновок, що правові наслідки для особи, які реально впливають на її статус як судді, виникають після прийняття відповідного рішення ВРП.
45.        Рішення ВККС при цьому не має самостійних наслідків для судді, адже є проміжним етапом процедури підтвердження здатності здійснювати правосуддя.
46.        Саме ВРП перевіряє вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС, та в разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема, вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді.
47.        У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України. 
48.        ВРП може ухвалити рішення про відмову у задоволенні подання про звільнення судді з посади. В цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження суддею здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення. 
49.        Зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, суд зазначає, що передбачене статтею 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» право на оскарження рішення ВККС за наслідками кваліфікаційного оцінювання судді може бути реалізоване після того, як таке рішення було предметом розгляду ВРП. 
50.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
51.        При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважує, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у широкому розумінні у світлі частини третьої статті 124 Конституції України, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. 
52.        Суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
53.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення ВККС від 21 грудня 2018 року № 1984/ко-18 не може бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації, тому провадження у справі в частині оскарження цього рішення слід закрити.
54.        Щодо оскаржуваного позивачем рішення ВККС від 05 листопада 2018 року № 1924/ко-18 про відмову у перегляді рішення Комісії від 18 липня 2018 року № 173/зп-18 про затвердження кодованих результатів складеного суддями анонімного письмового тестування та кодованих результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання слід зазначити таке.
55.        Відповідно до частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання.
56.        Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 
13 серпня 2018 року позивач звернувся до ВККС із заявою про повторну перевірку виконаного ним практичного завдання або надання можливості виконати практичне завдання повторно.
57.        Оскаржуваним рішенням відповідача від 05 листопада 2018 року позивачу відмовлено у перегляді рішення про затвердження результатів виконаного практичного завдання. Рішення мотивоване тим, що законодавством не передбачено повторне виконання практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання, а перевірка виконання практичного завдання здійснена відповідно до Порядку шляхом використання спеціального програмного забезпечення, яке унеможливлює ідентифікацію автора роботи на момент оцінювання та перевірки. Остаточний результат перевірки також визначається спеціальним програмним комплексом. ВККС дійшла висновку, що підстав для перегляду рішення від 18 липня 2018 року № 173/зп-18 немає.
58.        З аналізу положень статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» можна зробити висновок, що перегляд ВККС рішень, прийнятих палатою чи колегією, є дискреційним правом відповідача, а не імперативним обов`язком. 
59.        При цьому реалізація такого права може здійснюватися за наявності певних обставин, що об`єктивно свідчать про необґрунтованість встановленого результату виконаного практичного завдання, зокрема, порушення порядку перевірки виконаного учасником іспиту практичного завдання, встановлення помилок у спеціальному програмному забезпеченні, що надавали можливість ідентифікувати автора роботи, тощо.
60.        Позивачем ані у позові, ані в апеляційній скарзі про наявність таких обставин не вказано, а незгода із оскаржуваним рішенням від 05 листопада 2018 року пов`язана із фактичною неможливістю повторно виконати практичне завдання.
61.        Щодо посилань скаржника на порушення процедури прийняття такого рішення, а саме - неповідомлення про дату, час та місце розгляду його заяви, а також про неоприлюднення рішення на офіційному сайті ВККС, то, як правильно зазначив суд першої інстанції, допущення Комісією порушень в частині неналежного повідомлення позивача про розгляд його заяви не може свідчити про протиправність ухваленого Комісією рішення з огляду на відсутність обґрунтованих підстав для перегляду рішення Комісії про затвердження кодованих результатів складеного суддями анонімного письмового тестування та кодованих результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання.
62.        Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 10 вересня 2019 року у справі № 9901/978/18.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
63.        Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
64.        Згідно із частиною першою статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
65.        Оскільки рішення ВККС від 21 грудня 2018 року № 1984/ко-18 не може бути самостійним предметом судового оскарження без відповідного рішення ВРП, ухваленого за рекомендацією, то рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування цього рішення ВККС підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.
66.        Відповідно до частини третьої статті 319 КАС у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
67.        Слід зауважити, що хоча Великою Палатою Верховного Суду провадження у справі в частині позовних вимог закрито саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС, суд роз`яснив, що така позовна вимога не підлягає оскарженню в порядку жодного судочинства, відтак звернення із заявою про передачу справи не зможе бути розглянуте і вирішене судом. 
68.        В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене при правильному встановленні обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Висновки щодо розподілу судових витрат
69.        Відповідно до частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
70.        Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 310, 315, 316, 319, 322, 325 КАС, ВеликаПалата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А :
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 
від 20 березня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 21 грудня 2018 року № 1984/ко-18 - скасувати, а провадження в цій частині закрити.
3. В іншій частині рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя-доповідач	 	В. С. Князєв	
Судді:	 	 	 	
 	Н. О. Антонюк	 	Л. М. Лобойко	
 	С. В. Бакуліна	 	Н. П. Лященко	
 	В. В. Британчук	 	О. Б. Прокопенко	
 	Ю. Л. Власов	 	Л. І. Рогач	
 	М. І. Гриців	 	О. М. Ситнік	
 	Д. А. Гудима	 	О. С. Ткачук	
 	Ж. М. Єленіна	 	В. Ю. Уркевич	
 	О. С. Золотніков	 	О. Г. Яновська	
 	О. Р. Кібенко