ПОСТАНОВА
Іменем України

27 квітня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.004927
адміністративне провадження №К/9901/6361/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Кашпур О.В.,
суддів – Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №1.380.2019.004927
за позовом  ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Військової частини НОМЕР_1 Повітряних сил Збройних сил України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Сасевича О.М., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року, прийняту в складі головуючого судді: Попка Я.С., суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          25 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
–          визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Міністра оборони України №387 від 07.06.2012 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
–          визнати протиправним та скасувати пункт 1 Міністра оборони України (по особовому складу) №542 від 06.07.2012 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність);
–          поновити підполковника ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника командира Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 з 06.07.2012;
–          стягнути з Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2012, згідно з поданим розрахунком у розмірі 1377374,35 грн;
–          допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Збройних силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника командира Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
2.          Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада           2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року, у задоволенні заяви позивача про поновлення строку для звернення до суду відмовлено. Клопотання представників відповідачів про залишення позову без розгляду задоволено та позовну заяву залишено без розгляду. 
3.          Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що під час розгляду питання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав в обґрунтування своїх стверджень достатніх доказів у підтвердження обставин, що перешкоджали йому своєчасно звернутися до суду із позовом. У той же час, наведені представниками відповідачів обставини щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду знайшли підтвердження відповідними доказами, зокрема, наявними у справі документами. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.          Не погоджуючись із ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати  зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
5.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що протягом тривалого періоду часу з липня 2012 року постійно тривали судові процеси і позивач намагався відновити свої порушені права. Відтак, строк на звернення до адміністративного суду не може вважатися пропущеним, оскільки ним постійно здійснювалися дії щодо оскарження спірних протиправних наказів та було реалізовано право на адміністративне оскарження неправомірних наказів про звільнення в межах місячного строку звернення до адміністративного суду. Натомість суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях помилково встановили, що позивачем позов був поданий до суду зі спливом більш як семи років після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів щодо звільнення з військової служби та задовольнив клопотання відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду. Зазначає, що беззаперечним є те, що про існування спірних наказів від 2012 року позивачу було відомо, проте підставою для поновлення строку звернення до суду позивачем вказувалося на те, що останнім способом захисту порушених прав було звернення до Верховного Суду України у березні 2015 року із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 у справі №2а-9709/12/2670. Однак  ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 про відмову у допуску до провадження Верховного Суду України у вказаній справі позивач за своєю заявою отримав тільки 30.08.2019 року. Звертає увагу, що представником позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва надіслано адвокатський запит від 03.12.2019 для надання інформації щодо наявності в матеріалах справи №2а-9709/12/2670 доказів направлення ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015. У відповідь на адвокатський запит від Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2019 надійшов лист про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення позивачу відповідної ухвали касаційного  суду. Уважає, що така обставина, як час розміщення в Єдиному державному реєстрі судових рішень тексту відповідної ухвали, не може обмежувати позивача в строках звернення до суду.
IV. Позиція інших учасників справи
6.          Відповідачі надали до суду відзиви на касаційну скаргу,  в яких просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій – без змін.
V. Рух справи в суді касаційної інстанції
7.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від             10 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року. 
8.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від               24 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 27 квітня 2020 року.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
9.          Кодекс адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Частина перша статті 122. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частина перша статті 123. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частина третя статті 123. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до пунку 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
VІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10.          Аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про залишення без розгляду позовної заяви, з огляду на таке.
11.          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 17.09.2012 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено постанову у справі №2а-9709/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Міністра Оборони України Саламатіна Д.А., Головного управління Військової служби правопорядку Збройних сил України про визнання дій Військової служби правопорядку Збройних сил України при проведенні службового розслідування в частині, що стосується підполковника ОСОБА_1 неправомірними; визнання дій Міністра оборони України щодо затвердження акту службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 неправомірними; визнання дій Міністра оборони України щодо підписання пункту 3 наказу Міністра оборони України від 07.06.2012  №387 та пункту 1 наказу Міністра оборони України від 06.07.2012 №542 незаконними та скасування вказаних наказів, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
12.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року в частині, що стосується відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування пункту 3 наказу Міністра Оборони України від 07.06.2012 №387 та пункту 1 наказу Міністра оборони України від 06.07.2012 №542, поновлення на військовій службі, скасовано. Ухвалено в цій частині нову постанову; визнано неправомірним та скасовано пункт 3 наказу Міністра оборони України №387 від 07.06.2012 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; визнано неправомірним та скасовано пункт 1 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №542 від 06 липня 2012 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність); поновлено ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 06 липня 2012 року; у решті постанову суду - залишено без змін.
13.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2013 року касаційні скарги Міністерства оборони України, Міністра оборони України та заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задоволено; постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року  залишено в силі.
14.          У зв`язку із відмовою в порушенні кримінальної справи №2012204000016, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року в адміністративній справі                                №2а-9709/12/2670.
15.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня       2014 року у справі №2а-9709/12/2670 заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами було задоволено, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2012 року у справі                              №2а-9709/12/2670 та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірним та скасовано пункт 3 наказу Міністра оборони України №387 від 07 червня 2012 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; визнано неправомірним та скасовано пункт 1 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №542 від 06 липня 2012 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність); поновлено ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 06 липня 2012 року.
16.          Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від                    14 жовтня 2014 року в справі №2а-9709/12/2670 апеляційні скарги Міністра оборони України, Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня            2014 року задоволено: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від             23 червня 2014 року скасовано; у задоволенні заяви про перегляд постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2014 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
17.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 у справі                         №2а-9709/12/2670 було залишено без змін.
18.          Не погоджуючись з таким рішенням суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про його перегляд Верховним Судом України, з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
19.          Згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 (В/800/1485/15), відмовлено в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про визнання протиправними дій, скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014.
20.          Єдиною поважною підставою для поновлення строку звернення до суду позивач вказує на те, що останнім способом захисту порушених прав було звернення до Верховного Суду України у березні 2015 року із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 року у справі №2а-9709/12/2670, проте ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 року про відмову у допуску до провадження Верховного Суду України у вказаній справі ОСОБА_1 за своєю заявою отримав лише 30.08.2019. Тобто, про результати розгляду заяви про перегляд ухвали від 16.12.2014 йому стало відомо у серпні 2019 року.
21.          Однак як правильно зазначили суди попередніх інстанції, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 про відмову у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 оприлюднено 30.04.2015.
22.          Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
23.          У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
24.          Такі приписи знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
25.          Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що посилання позивача на сподівання відновити у судовому порядку з 2012 року порушені прав в процесі оскарження неправомірного, на його погляд, звільнення з військової служби, не можна вважати поважними причинами пропуску звернення до суду, адже такі обставини не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для звернення позивача до суду.
26.           ОСОБА_1 , реалізуючи своє право звернення до суду та будучи обізнаним щодо визначених законом строків звернення до суду з позовом у справах щодо проходження публічної служби, був зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитись провадженням у його справі.
27.          Відтак, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази причин інших (поважних), які унеможливлювали чи, незалежно від волі позивача, перешкоджали йому своєчасно звернутись за судовим захистом своєчасно, не встановлено.
28.          Судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні. 
29.          У зв`язку з цим, відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін.
VІІІ. Судові витрати 
30.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада             2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від             04 лютого 2020 року в справі №1.380.2019.004927 залишити без змін.
3.          Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                           О. Р. Радишевська
                                                                                                    С.А. Уханенко