КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В. 
Єдиний унікальний номер справи №754/11385/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4747/2020
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
09 червня 2020 року                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 23 грудня 20111 року між відповідачем та представником позивача була підписана заява, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Позивач вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.  Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
Позивач стверджував, що свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.
Також посилався на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на  25 червня 2018 року склав 16176, 31 грн, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі - 4967,03 грн, нараховано відсотків - 1588,29 грн, пеню в сумі - 8374,50 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна частина) - 746,49 грн.
На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 вказану заборгованість на свою користь.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним до розгляду в одному провадженні з первісним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним залишено без розгляду.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
У апеляційній скарзі вказує, що суд не встановив дійсних прав та обов`язків сторін за кредитним договором, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, тому дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Зазначає що відповідач не вживав заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки та ПІН-у, тому, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, відповідальність за списання коштів із кредитної картки несе користувач. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що безпосередньо умови та правила надання банківських послуг позивача він не підписував. Стверджує, що жодних дій що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам він не вчиняв. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 176,31 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, що 23 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 23 грудня 2011 року, відповідно до якої відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Крім цього, 03 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №SAMDN01000731102114 (Вклад «Приват-вклад, 12 мес.»), відповідно до якого Клієнт передав, а Банк прийняв грошові кошти в розмірі 2000 доларів США на строк 366 днів по 03.12.2013 року включно з відсотковою ставкою 4% річних. Для користування вкладом позивачем відповідачу була надана депозитна картка № НОМЕР_1  (а.с. 59).
В подальшому, 05 червня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №SAMDNWFD0070661993300 (Вклад «Стандарт, 12 мес.»), відповідно до якого початкова сума вкладу 21,1 доларів США на строк 366 днів по 05.06.2016 року включно з відсотковою ставкою 10,5% річних (а.с. 60).
15грудня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №SAMDNWFD0070950712800 (Вклад «Стандарт" на 1 міс.), відповідно до якого початкова сума вкладу 11000, 00 грн. на строк 1 місяць по 15.01.2016 року включно з відсотковою ставкою 18,5% річних (а.с. 62).
Станом на 08 квітня 2017   ОСОБА_1 не мав заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за наданим кредитом по рахунку № НОМЕР_1 , що підтверджується розрахунком заборгованості від 25червня 2018 року.
Відповідно до Довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 квітня 2017 року, зафіксовано збільшення  банком кредитного ліміту  у сумі 5 000 грн., того ж дня з  рахунку ОСОБА_1   відбулися перекази у розмірі 661, 50 грн. та 4493, 44 грн.  (а.с.63)  
ОСОБА_1 16червня 2017 року звернувся до Васильківського ВП ГУНП в Київській області із заявою про зняття з його рахунку  коштів невідомою особою, відповідно до якої зареєстровано  кримінальне провадження № 12017110140000934 за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.44).  
Також  відповідачем  направлялися  Вимоги  до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої відмовою у виплаті грошових коштів, що зберігаються на його депозитному рахунку (а.с. 66-68).
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а  також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.
Однак, такі доводи позивача є необгрунтованими, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах надання кредиту, що має місце з огляду на наявні у матеріалах справи копії такого документа, на переконання суду фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Тому суд дійшов правильного висновку, що зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16) та повністю узгоджується із позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Крім того, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
У даній справі позивач стверджував, що між ним і відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.
Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
В порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається у позові, як на підставу до його задоволення у повному обсязі, зокрема, щодо обґрунтованості вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафу в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування.
Наявність підстав для нарахування відсотків за кредитом позивач обґрунтував відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування.
Разом з тим, всупереч твердженням представника позивача, Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 23 грудня 2011 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі щодо платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт та іншого.                    
Крім того, ці Умови та правила, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» підпису позичальника і його реквізитів не містять, а також відсутня дата їх складання та ідентифікуючі ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви саме відповідача, а тому вони не можуть вважатися, як це стверджує позивач, належними і допустимими доказами на підтвердження того, що відповідачу на ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту і витяг з Тарифів.    
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах, пені та штрафах за користування кредитом позов задоволенню не підлягає.
Крім цього, на підставі досліджених доказів судом першої інстанції встановлено, що  відповідач   ОСОБА_1 , не мав боргу перед позивачем за кредитним договором № б/н від 23 грудня 2011 року станом на 08 квітня 2017 року включно,  після того як дізнався про   несанкціоновані ним фінансові операції  по його рахунку, що мали місце 08 квітня 2017 року, він невідкладно через працівника банку  повідомив  позивача про шахрайські  дії, звернувся із заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів,  та  наявне кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України.
У відповіді на відзив на позов та у відзиві на апеляційну скаргу позивач в обґрунтування вимог щодо задоволення позову  зазначив, що  у відповідності до умов та правил  надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності  у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картки, контрольну  інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомленні, ПІН-коду, паролях системи Приват24, або проведених клієнтом  операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання  клієнтом умов їхнього зберігання і використання.
Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Позивач не надав суду доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими.
Твердження апелянта щодо того, що відповідач не довів відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, оцінюються колегією суддів критично, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Посилання апелянта на порушення судом норм матеріального права під час ухвалення рішення відхиляються судом як необґрунтовані.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності згоди позичальника з умовами кредитування також відхиляються колегією суддів, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови  погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.
Посилання апелянта на те, що відповідач не вживав заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки та ПІН-у є безпідставними. Крім того, докази, що вказують на протилежне, у матеріалах справи відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                           С.М. Верланов
 
С.І. Савченко