Номер провадження: 22-ц/813/3997/20 
Номер справи місцевого суду: 495/4703/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – Таварткіладзе О.М.
       суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.
       розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,         

                                        В С Т А Н О В И В:

       05 червня 2019 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 123747, 06 грн за кредитним договором № б/н від 20.07.2009 року, судові витрати у розмірі 1921, 00 грн.
       Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишено без задоволення.         
       Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
       Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.    
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є:  1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;        4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон,  який   не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
       Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
       Проте, повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може.
       Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 20.07.2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про отримання кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді;
- 20.07.2009 року ОСОБА_1 також підписала довідку про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду»; 
- згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.04.2019 року становить 123 747,06 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 6 172,44 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 20.07.2009 року по 30.03.2018 рік у розмірі 117 574,62 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором з урахуванням складових його повної вартості, зокрема заборгованість по тілу кредиту та заборгованості зі сплати процентів, посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору № б/н від 20.07.2009 року. До позовної заяви представник АТ КБ «ПриватБанк» надав: 
1. анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку;
2. довідку про ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду»;
3. розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно якого ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором за період з 20.07.2009 року до 30.04.2019 року у загальному розмірі 316 069,18 грн, яка складається з наступного:
- 6 172,44 грн – заборгованість за тілом кредиту;
- 305 258,32 – заборгованість за нарахованими відсотками;
- 4 638,42 грн. –комісія;
4. витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»;
5. витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/.
Користуючись своїм правом кредитора, АТ «Приватбанк» заявило до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 172,44 грн. та частково про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 117 574,62 грн., а всього – 123 747,06 грн.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Даних вимог процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався.
Так, анкета-заява ОСОБА_1 від 20.07.2009 року крім анкетних та паспортних даних заявниці, номеру мобільного телефону, адреси проживання, інформації про місце роботи, розміру заробітньої плати, містить відомості про базову процентну ставку 2,5%, номер отриманої кредитної карти та інформацію про відкриття карткового рахунку. Безпосередньо відомості про розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві відсутні. 
Разом з тим, з розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, достовірність якого в частині врахування здійснених відповідачем виплат, не заперечувалася, вбачається, що відповідач здійснювала регулярну оплату за картковим рахунком грошових сум з 20.07.2009 року до грудня 2014 року включно. Останній платіж здійснений у листопаді 2016 року у розмірі 661 грн. 58 коп.
Відповідач у поданих до суду запереченнях проти позову визнавала факт здійснення нею платежів на повернення кредиту та вказувала, що фактично заборгованість за кредитом в неї відсутня. 
При цьому відповідач заперечувала ознайомлення її з умовами та правилами, які позивачем додані до позовної заяви.
Оскільки відповідач заперечує з тим, що саме Умови і правила, які додані позивачем до справи, є Умовами і Правилами в тій редакції, в якій її ознайомлювали при підписання анкети-заяви, а додані Банком Умови та правила не містять підпису відповідача, судова колегія погоджується з висновом районного суду, що дана редакція Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, що узгоджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), який обґрунтовано застосований районний судом при вирішенні позову АТ «Приватбанк» в цій справі.
Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року полягає у неможливості вважати додані Банком до позову Умови та Правила надання банківських послуг та неможливості вважати ці Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору у відповідності до частини першої статті 634 ЦК України (в тому числі щодо процентів нарахованих банком за ставкою передбаченою Умовами, Правилами та тарифами без застосування Банком при розрахунку облікової ставки НБУ за ст. 1048 ЦК України), судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку процентів за кредитом у розмірі 117 574,62 грн. 
Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, якщо такий розмір не встановлений договором.
Звертаючись в суд першої інстанції з позовом про стягнення кредитної заборгованості, представник АТ КБ "ПриватБанк" не заявляв вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами в межах строку кредитування з посиланням на ст. 1048 ЦК України (розмір процентної ставки на рівні облікової ставки НБУ) а також за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України. 
Між тим, апеляційний суд не приймає до уваги нові докази апелянта у вигляді строку дії карти, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також виходячи з того, що позивач не обґрунтовував вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому НБУ відповідно до ст. 1048 ЦК України в межах строку кредитуваня (строку дії карти) та стягнення платежів у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно користувалась коштами банку, що нею не заперечувалося та здійснювалася оплата за користування кредитними коштами і часткове повернення кредиту.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувалась відповідач.
Будь-яких належних доказів на спростування суми заявлених вимог про стягнення тіла кредиту та відсутності заборгованості за кредитом, відповідачем не надано. 
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми неповерненого тіла кредиту в розмірі 6 172,44 грн.
Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, яка в частині стягнення тіла кредиту, безпідставно не була застосована районним судом.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 6 172,44 грн., в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.2 п.3, ч.6 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням того, що апеляційний суд стягнув 4,98 % від заявлених позивачем вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 239 грн. 16 коп., що становить 4,98% від суми сплаченого судового збору 1921 грн. та за подання позову до суду і за подання апеляційної скарги 2881 грн. 50 коп., що взагалі становить 4802 грн. 50 коп. 
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -                                             
П О С ТА Н О В И В: 

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни – задовольнити частково. 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту згідно договору б/н від 20.07.2009 року у розмірі 6 172 грн. 44 коп. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 239 грн. 16 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 18.05.2020 року.

             Головуючий                                                                       О.М. Таварткіладзе 
               Судді:                                                                                 С.О. Погорєлова

                                                                        А.П. Заїкін