Постанова
іменем України
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/6201/17
провадження № 51-530км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
засудженого                                              ОСОБА_6 ,     
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року про відмову 
у відкритті апеляційного провадження у кримінальному провадженні, внесеному 
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017070000000205, 
за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені 
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області  від 20 липня 2017 року затверджено угоду від 22 червня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу організації діяльності у сфері запобігання 
та протидії корупції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 
й обвинуваченим ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_8 . 
Згідно з цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, і призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 грн, який відповідно до ч. 4 ст. 53 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) визначено виплачувати із розстрочкою сплати певними частинами на строк до 1 року, а саме: до 30 вересня 2017 року – 6750 грн, до 30 листопада 2017 року – 6000 грн. Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів  у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винним у зловживанні впливом, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому за обставин, зазначених у вироку.
Не погоджуючись із указаним рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та зміни до неї, в яких просив скасувати вирок місцевого суду і закрити кримінальне провадження щодо нього.
Апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 22 листопада 2017 року  закрив провадження за вищезазначеною скаргою на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 . Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений оскаржив вирок на підставах, на яких відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК він не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Верховний Суд постановою від 12 вересня 2018 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнив частково, зазначену ухвалу апеляційного суду скасував 
і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2018 року призначив апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою на вирок місцевого суду в Закарпатському апеляційному суді на 3 грудня 2018 року.
Верховний Суд ухвалою від 2 грудня 2019 року задовольнив подання Закарпатського апеляційного суду і кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 направив до Львівського апеляційного суду для розгляду в апеляційному порядку. 
Львівський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2019 року відмовив 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого 
ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року щодо          ОСОБА_6 , зазначивши, що скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що Львівський апеляційний суд усупереч вимогам кримінального процесуального закону безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, пославшись на ст. 394 КПК, оскільки справу вже було призначено до судового розгляду Закарпатським апеляційним судом. 
Крім того, засуджений посилається у скарзі на невиконання судом вимог встановлених ч. 7 ст. 474 КПК.  
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор вважала касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необґрунтованою, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
У пункті 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення 
(ч. 1 ст. 412 КПК). 
За статтею ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим 
і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року, подав на нього апеляційну скаргу та зміни до неї, в яких просив скасувати вирок місцевого суду і закрити кримінальне провадження щодо нього, посилаючись на невиконання судом вимог встановлених ст. 474 КПК.
Однак, суддя Львівського апеляційного суду ухвалою від 11 грудня 2019 року одноособово відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року щодо          ОСОБА_6 , зазначивши, що скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
При цьому суддя залишив поза увагою, що Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2018 року призначив апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою на вирок місцевого суду.
Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.  
У п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК зазначено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.
Як видно зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 , він посилався, у тому числі і на те, що суд першої інстанції затвердив угоду про визнання винуватості, яка суперечила вимогам закону та не була ним укладена добровільно. Тобто, апелянт посилався на обставини, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК, що відповідало вимогам п. 1 ч. 4 
ст. 394 КПК. Однак, апеляційний суд у порушення  ст. 398 КПК у даному випадку прийняв неправильне рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження на вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 .
За таких обставин, виходячи з вимог КПК, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів мав би прийняти рішення по суті апеляційної скарги.
Наведені порушення є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому ухвала апеляційного суду відповідно до п. 1 ч. 1 
ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати зазначене та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                       ОСОБА_3