ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/389/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/1003/18 Категорія: 307010000 	Суходольський О.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 лютого 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., 	
за участю секретаря	Матюхи В.І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року (повний текст складено 16 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Степанківської сільської ради Черкаського району, Черкаської області треті особи: Черкаська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та нікчемним –

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що є сином ОСОБА_3 від першого шлюбу. У 2010 році ОСОБА_3 переніс два інсульти. Після цього у нього відібрало мову, паралізувало праву частину тіла, хоча при цьому він міг пересуватися самостійно. В останні роки свого життя ОСОБА_3 проживав у квартирі своєї покійної дружини та її матері у м. Черкаси. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а 26.02.2017 року позивачу стало відомо про заповіт, складений батьком ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_2 . Заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області Осадчою Т.В. 
Позивач вважає вказаний заповіт недійсним внаслідок невідповідності волевиявлення заповідача його волі у момент складення заповіту та таким, що складений з численними порушеннями вимог чинного законодавства України. 
Зокрема, враховуючи фізичний стан батька на момент складення заповіту, спадкодавець ОСОБА_3 не міг особисто висловити свою волю, заповіт було складено через представника, відомості про спадкодавця (а саме, місце його народження) вказані не точно, секретарем Степанківської сільської ради порушено порядок складання, посвідчення заповіту, тобто заповіт посвідчено з недотриманням вимог закону щодо форми і змісту заповіту. 
Посилаючись на такі доводи, позивач просив суд визнати недійсним та нікчемним заповіт ОСОБА_3 від 21.05.2016 року, що складений секретарем Степанківської сільської ради через представника Сурового В.В.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що в матеріалах справи наявний заповіт від 21.06.2016 року, тоді як позивач просить визнати недійсним та нікчемним заповіт ОСОБА_3 від 21.05.2016 року. Позивач позовні вимоги не уточнював. Тому оспорювання заповіту від 21.05.2016 року, якого насправді не існує, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Разом з тим, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.01.2018, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 17.04.2018, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним заповіту від 21.06.2016 року відмовлено у повному обсязі. Судами встановлено, що оспорений у цій справі заповіт від 21 червня 2016 року укладено відповідно до вимог закону щодо форми та змісту заповіту. Отже обставини, встановлені цими судовими рішеннями, що набрали законної сили, є преюдиційними для даної справи.
Крім того, позов пред`явлено до неналежного відповідача - Степанківської сільської ради Черкаського району, коли спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 .
Відмовляючи у позові по суті спору, суд вказав, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що померлий ОСОБА_3 за життя страждав на психічні розлади, звертався до психіатра, потребував психіатричної допомоги у зв`язку із станом свого здоров`я, в певній мірі не усвідомлював значення своїх дій на момент складення заповіту від 21.06.2019 року.
Заявлене позивачем клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не було обґрунтовано належним чином, тому ухвалою суду від 12.11.2019 року у призначені посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено.
Виходячи з таких мотивів, суд відмовив у задоволенні позову за його безпідставністю.
Рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на порушення процесуальних норм під час розгляду справи. Зокрема, суд не розглянув численні клопотання позивача, якими він заявляв відвід судді Суходольському О.М., неправомірно відмовив у призначенні судово-психіатричної експертизи у справі. Позивач надавав медичні картки амбулаторного хворого, виписку із історії хвороби та медичну картку стаціонарного хворого, тому вважає, що призначення посмертної психіатричної експертизи у даній справі є обов`язком, а не правом суду. Суд не дослідив наявність повноважень та компетентність органів, уповноважених на здійснення нотаріальних дій.
Вважаючи, що рішення не є законним і обґрунтованим, апелянт просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року, а також ухвали від 12 листопада 2019 року та 27 листопада 2019 року. 
У відзиві Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги. Зокрема, зазначає, що на момент складення заповіту ОСОБА_3 не був визнаний недієздатним, у нього були відсутні ознаки хворобливого стану, який би перешкоджав заповідачу усвідомлювати значення своїх дій та свідомому волевиявленню по складенню заповіту. Крім того, рішенням суду вже відмовлялось в задоволенні вимог позивача про визнання заповіту недійсним. Тому, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін.
19.02.2020 на апеляційну скаргу надійшов відзив від представника ОСОБА_4 – адвоката Биченка І.Я., в якому викладені заперечення проти доводів апеляційної скарги. Адвокат вважає, що при розгляді справи не було допущено порушення процесуальних норм, які можна визнати підставою для скасування рішення суду. Погоджується з висновком суду про те, що позивач заявляє про недійсність правочину від 21.05.2016, позивач не скористався своїм право на уточнення позовних вимог. А тому вирішення питання щодо недійсності заповіту від 21.06.2016 має оцінюватись як вихід за межі позовних вимог. В решті доводи відзиву є аналогічними висновкам суду. Погоджуючись з рішенням суду в повному обсязі, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачаються такі фактичні обставини.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.09.2016 (т. 1 а.с 10).
21 червня 2016 року секретарем виконавчого комітету Степанківської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області посвідчено заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживав у АДРЕСА_1 , який на випадок своє смерті усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті за законом, заповів ОСОБА_2 . Заповіт підписано заповідачем у присутності секретаря сільської ради Осадчої Т.В та свідка ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 22).
Крім того, Черкаським районним судом Черкаської області розглядалась справа за позовом ОСОБА_1 до Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, Суворого В.В., треті особи: Черкаська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 , про визнання вказаного заповіту недійсним. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.01.2018, яке набрало законної сили 17.04.2018, у задоволенні позову відмовлено.
Вказаним рішенням встановлено, що при укладенні заповіту від 21.06.2016 року повністю дотримані вимоги закону (норми ст. ст. 1247, 1251, 1252 ЦК України), а саме він укладений у письмовій формі, в ньому зазначено місце і час його складання, він підписаний особисто заповідачем та посвідчений секретарем сільської ради. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону, а тому підстави, на які посилався позивач у позові для визнання його недійсним, – відсутні.
Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином колегія суддів враховує, що позов ОСОБА_6 про визнання недійсності правочину поданий вдруге, але з дещо інших підстав. При цьому неправильну дату оспореного заповіту у позові ( 21.05.2016 року) вважає опискою.
Так, у першому позові ОСОБА_6 оспорював заповіт з тих підстав, що померлий батько тривалий час хворів, а тому не розумів значення своїх дій, а також внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_2 з секретарем Степанківської сільської ради.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 просив визнати вказаний заповіт недійсним на підставі того, що батько у зв`язку з його хворобливим станом під час складання заповіту не усвідомлював своїх дій, тобто його волевиявлення не було вільним.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду в цій частині, який послався на приюдиційність фактів, встановлених приведеним вище рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.01.2018. Цим рішенням встановлено відсутність буд-яких доказів того, що ОСОБА_3 під час складання та підписання заповіту страждав на психічні розлади, які могли перешкодити свідомому волевиявленню чи звертався до психіатра у зв`язку із станом свого здоров`я. Останній недієздатним у встановленому законом порядку не визнавався, міг самостійно виявити своє волевиявлення і розписатися у заповіті.
У призначені посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 позивачу відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. Аналогічне клопотання в суді апеляційної інстанції він не заявляв. 
Також у цьому ж позові ОСОБА_6 просив встановити нікчемність заповіту.
Підставами такої вимоги позивач зазначав такі обставини, як неправильна вказівка у заповіті місця народження заповідача, підписання заповіту ОСОБА_3 , який в силу хвороби не міг читати та писати, порушення порядку посвідчення заповіту: за присутності одного свідка, який був запрошений не за бажанням заповідача, а секретаря, який посвідчував заповіт, заповіт введений в спадковий реєстр з порушенням законного порядку.
Як роз`яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в ньому. 
Даючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_6 в частині встановлення нікчемності оспореного правочину – заповіту від 21 червня 2016 року з підстав, викладених у позовній заяві, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 
Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. 
Як вбачається з матеріалів справи станом на час посвідчення спірного заповіту органом місцевого самоврядування, уповноваженим посвідчувати заповіти, є Степанківська сільська рада Черкаського району Черкаської області. Рішенням виконавчого комітету Степанківської сільської ради № 31 від 13 листопада 2015 року обов`язки по вчиненню нотаріальних дій на території Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області покладено на посадову особу місцевого самоврядування секретаря сільської ради, виконкому ОСОБА_7 Василівну (т. 1 а.с. 93-98).
Це спростовує доводи позивача про відсутність повноважень відповідача посвідчувати заповіти.
Що стосується решти доводів апеляційної скарги про те, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, то апеляційний суд встановив, що заповіт укладений у письмовій формі, в ньому зазначене місце і час його складання. Заповіт підписаний власноручно заповідачем, посвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 43.
За таких обставин колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, як безпідставні.
Крім того, колегія суддів відхиляє інші доводи апеляційної скарги про незаконність рішення, оскільки вони не конкретні, містять довільні висновки та міркування щодо порядку розгляду справи судом, оцінки окремих дій судді. У справі відсутній правовий аналіз рішення суду, проте дається критична оцінка окремих його абзаців та висновків суду.
Що стосується прохання апелянта скасувати не тільки рішення суду першої інстанції, а і ухвали цього суду від 12.11.2019 року та від 27.11.2019 року, то суд апеляційної інстанції виходить з того, що обидві ці ухвали стосуються відмови у заяві ОСОБА_6 про відвід головуючого у справі і оскарженню не підлягають. Тому не підлягають дослідженню під час апеляційного розгляду.
Також колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позов ОСОБА_6 подано до неналежного відповідача.
Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси (в даному випадку секретар сільської ради), що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.
Позов заявлений до Степанківської сільської ради, секретарем якої був посвідчений спірний заповіт, а не до самого спадкоємця ОСОБА_2 , який залучений третьою особою, процесуальний статус якого відрізняється від статусу відповідача та впливає на його права.
Виходячи із диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити спір, який пред`явлений до неналежного відповідача, та застосувати інші, ніж заявлені позивачем, правові підстави позову. 
Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Таким чином, переглядаючи спір з урахуванням усіх доказів, які наявні в матеріалах справи, у їх сукупності, на підставі тих доводів, які вказує позивач, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять законних підстав для його скасування чи зміни. 
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -  

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.

Судді