ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 р.	Справа № 643/1163/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Довготько Т.М., м. Харків по справі № 643/1163/20
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Інспектора батальйону патрульної поліції у м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича               
          про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича (далі по тексту – інспектор УПП у Київській області Банар Д.Є., відповідач), в якому просив суд скасувати постанову відповідача від 19.01.2020 серії ЕАК №1996521 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
В обґрунтування позову пояснив, що 19.01.2020 відповідачем винесена постанова ЕАК №1996521 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, відповідно до якої позивачем було допущено перевищення швидкості в населеному пункті на 37 км/год, чим порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Вказав, що після зупинки транспортного засобу позивача його не було ознайомлено з відеозаписом з приладу, яким підтверджується вчинення правопорушення, не надано на його вимогу жодного відповідного сертифікату чи свідоцтва щодо позитивного результату випробувань технічного приладу. Відмітив, що в оскаржуваній постанові відповідачем, всупереч вимогам ст.283 КУпАП, не зазначено серійного номеру вимірювального приладу TruCam LTI 20/20, яким нібито  зафіксовано перевищення швидкості. Стверджує, що вказаний прилад не міг зафіксувати швидкість саме автомобіля позивача, оскільки він рухався в потоці транспортних засобів, що рухались попереду в одному напрямку, безпосередньо один за одним із допустимою дистанцією, а тому очевидним є те, що вказаний у постанові невстановлений прилад зафіксував швидкість автомобіля, який рухався попереду чи позаду позивача. Враховуючи викладене, вважає оскаржувану постанову серії ЕАК №1996521 від 19.01.2020 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2020 по справі № 643/1163/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича  про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2020 по справі № 643/1163/20, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідачем, всупереч п.п.2, 6 ч.2, ч.3 ст.162 КАС України, не було надано позивачеві копії відзиву на позов та диску з відеозаписом правопорушення, чим позбавлено позивача права надання обґрунтованої відповіді на відзив. Стверджує, що суд першої інстанції, врахувавши наданий відповідачем відеозапис як доказ, не звернув уваги на те, що прилад  TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС001161 не проходив державної експертизи в державній службі спецзв`язку та захисту інформації, про що свідчить відсутність приладу з таким серійним номером у додатку до експертного висновку від 29.08.2018. Вказав, що відповідачем, всупереч вимогам ст.283 КУпАП до постанови не внесені відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а відтак, цей відеозапис не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення позивачем порушення п.12.4 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. 
Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Згідно зі ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваною постановою серії ЕАК № 1996521 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 грн. 
Як зазначено в оскаржуваній  постанові, ОСОБА_1 19.01.2020 о 14 год. 32 хв., керуючи транспортним засобом Toyota Camry державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 124, рухався зі швидкістю 87 км/год, при цьому перевищив швидкість в населеному пункті на 37 км/год, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LT1 20/20 (а.с.9). 
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, оскільки наданими відповідачем доказами підтверджується факт вчинення позивачем порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
          Як встановлено пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту – ПДР), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У відповідності до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTI 20/20.
На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, а також фотографії, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 (серійний номер ТС 001161).
Наявним в матеріалах справи фотознімком, зробленим за допомогою вказаного приладу, зафіксовано рух автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , на недозволеній швидкості 87 км/год. (а.с.26). 
Крім того, на вказаній фотографії зафіксовано місцезнаходження автомобіля – м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 124, а також державний реєстраційний номер автомобіля позивача - НОМЕР_1 .
Слід відмітити, що відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCam LTІ 20/20, у відповідності до п. 4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови. 
Вимог щодо зазначення саме серійного номеру конкретного приладу ця норма не містить, а тому доводи позивача про відсутність в оскаржуваній постанові серійного номеру  конкретного приладу, яким було здійснено фіксацію порушення, не є підставою вважати постанову такою, що складена з порушенням вказаної норми права.
Крім того, слід вказати, що серійний номер приладу в автоматичному порядку відображено у наданій відповідачем фотографії, датованій 19.01.2020, якою чітко зафіксовано перевищення швидкості автомобілем Toyota з ідентифікованим номерним знаком – НОМЕР_1 , 19.01.2020 о 14:31 год., за адресою, яка співпадає з адресою місця вчинення правопорушення, вказаною в оскаржуваній постанові. 
          З огляду на викладене, відсутність у постанові серійного номеру конкретного приладу, яким зафіксовано перевищення швидкості автомобілем позивача 19.01.2020, на думку колегії суддів, не спростовує належність та допустимість цього доказу на підтвердження факту вчинення позивачем зазначеного правопорушення.
Твердження позивача про те, що приладом TruCam могло бути зафіксовано перевищення швидкості не позивачем, а іншим автомобілем, який рухався попереду або позаду нього у потоці машин, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з наданих відповідачем фотографій, автомобіль позивача був зафіксований  приладом прицільно, при цьому, дистанція між ним та іншими автомобілями була такою, що виключає можливість помилки приладу. 
Розбіжності в часі вчинення правопорушення (згідно з постановою відповідача - 14 год. 32 хв., відповідно до матеріалів фотофіксації - 14 год. 31 хв.), на думку колегії суддів, не спростовують факту порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР, оскільки позивачем не заперечується той факт, що подія відбулася саме 19.01.2020, при цьому, як постанова відповідача, так і фотографія, зроблена з приладу TruCam LTІ 20/20, мають одну дату – 19.01.2020, яка співпадає з датою вчинення відеозапису з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення (час початку фіксації – 19.01.2020 о 14:21 год.). 
В даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, час вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. 
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17, від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для врахування.
За таких умов розбіжність у часі вчинення правопорушення не розцінюється колегією суддів як обставина, що свідчить про неправильність складання постанови серії ЕАК № 1996521 від 19.01.2020.
З приводу доводів позивача про те, що дані з приладу TruCam 20/20 з серійним номером ТС 001161 не можна вважати належними доказами, оскільки саме цей прилад не пройшов державну експертизу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Колегія суддів зазначає, що у спірних відносинах предметом доказування є встановлення факту наявності або відсутності факту правопорушення в діях позивача п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху.
Відповідач, стверджуючи про вчинення позивачем вказаного правопорушення посилається на відеозапис, зроблений за допомогою відповідного технічного засобу LTI TruCam 20/20.
Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, прилад із серійним номером ТС 001161 дійсно не зазначений у додатку до цього експертного висновку як такий, що пройшов державну експертизу. 
Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012, затверджений тип засобу вимірювальної техніки “Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI TruCam 20/20” зареєстровано в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки за № УЗ3197-12 (а.с. 33).
Колегія суддів зауважує, що у 2015 році прилад “Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI TruCam 20/20” був виключений з Державного реєстру транспортних засобів вимірювальної техніки, оскільки не був поданий на періодичні державні випробування. 
Разом з тим, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності з 01.01.2016, не передбачено проведення державної експертизи засобів вимірювальної техніки.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. 
Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. 
Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться, зокрема, науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів (ч.5 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»). 
Як вбачається зі змісту свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16819 від 02.12.2019, виданого ДП “Укрметртестстандарт” Мінекономрозвитку України, чинного до 02.12.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС001161 (виробник – Technology Inc., США), відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості – від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах – 2 км/год (а.с.35).
Враховуючи викладене, прилад TruCam LTI 20/20 № ТС001161 пройшов повірку у встановленому законом порядку, за результатами якої було визнано його відповідність вимогам технічного регламенту, а відтак, є дозволеним до використання на території України. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що свідоцтво про повірку № 22-01/16819 від 02.12.2019 є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача 19.01.2020, та вважає, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС001161 є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР у розмінні ст.ст.73-75 КАС України.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР підтверджено належними і допустимими доказами.
Твердження позивача про те, що відповідачем не було надано на вимогу позивача жодного відповідного сертифікату чи свідоцтва щодо позитивного результату випробувань технічного приладу, спростовуються наданим відповідачем відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Так, зазначеним відеозаписом підтверджується, що Баннікову С.В. були роз`яснені права та запропоновано оглянути відео з приладу TruCam, на що позивач відмовився та не вимагав від інспектора ознайомитись з сертифікатом або свідоцтвом, а також зазначив, що поспішає. 
          Клопотань про надання можливості надати пояснення або скористатися правовою допомогою позивачем заявлено не було. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова серії ЕАК № 1996521 від 19.01.2020 винесена відповідачем з дотриманням встановленої законом процедури та на підставі належних і допустимих доказів. 
Слід зазначити, що позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не заперечувався факт руху зі швидкістю 83 км/год в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 124, однак, наразі позивач вважає, що факт вчинення ним порушення не зафіксовано належним чином, у зв`язку з чим постанова про накладення на нього адміністративного стягнення підлягає скасуванню.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП,  обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.          
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем, всупереч п.п.2, 6 ч.2, ч.3 ст.162 КАС України, не було надано позивачеві копії відзиву на позов та диску з відеозаписом правопорушення, на що суд першої інстанції не звернув уваги, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач разом із відзивом на позов надав суду докази надіслання на адресу ОСОБА_1 копії відзиву та копій всіх документів, доданих до нього, зокрема, фотографії з приладу TruCam LTI 20/20, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією супровідного листа Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль від 26.02.2020 № 2252/Т/40/2/4-2020 (а.с.36). 
Позивачем було отримано вказаний відзив разом з додатками, та 06.03.2020 направлено (здано для відправки засобами поштового зв`язку) відповідь на відзив відповідача.
Колегія суддів зауважує, що диск, на ненадання якого посилається позивач, містить єдиний відеозапис – відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак, сам позивач в апеляційній скарзі вказує, що не вважає відеозапис з нагрудної камери поліцейського належним доказом вчинення ним порушення п.12.4 ПДР, посилаючись на те, що цей відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови (а.с.71).    
При цьому, позивач був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, отже, обізнаний з обставинами, за яких була розглянута справа та складена оскаржувана постанова, більше того, виклав свої міркування з приводу процедури  розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповіді на відзив відповідача.
З огляду на викладене, ненадання відповідачем диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не позбавило позивача права надати свою відповідь на відзив, та не свідчить про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2020 року по справі № 643/1163/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова