Номер провадження: 22-ц/813/2941/20 
Номер справи місцевого суду: 496/4083/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Орган опіки та піклування Августівської сільської ради Біляївського району) про поділ майна, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Дранікова С.М. 14 березня 2019 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено до ОСОБА_2 про поділ майна (а.с. 1-5, 35-37).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 16 жовтня 2003 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також відповідачем було усиновлено дітей позивачки від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З 2000 по 2007 рік позивачка та відповідач проживали разом з батьками позивачки в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У 2007 році сторони придбали квартиру в АДРЕСА_2 . У 2010 році за вимогою чоловіка, сторони припини сплачувати кредит, а згодом відповідач почав стримуватись від фінансування та утримання сім`ї, виділяючи гроші лише на часткове утримання молодшої дитини, ОСОБА_6 . Свою поведінку відповідач аргументував тим, що йому складно вести такі витрати, через які він не може сконцентрувати фінансові ресурси на будуванні бізнесу. Також своїми діями відповідач не давав ОСОБА_1 спільно користуватися майном, що було набуте сторонами за час перебування у шлюбі, особистими речами, що залишилися у будинку, в якому вони проживали, вантажними мікроавтобусами, та отримувати дохід від спільного бізнесу. За час шлюбу було придбано наступне спільне майно: автомобіль марки Вольксваген LT 28, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску, який у подальшому, без отримання на те усної або письмової згоди, був переоформлений на його, нині покійного, батька; автомобіль марки Mercedes-benz Sprinter 316 CDI, 2005 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на матір відповідача, ОСОБА_7 , до відчуження 3564 СХ; автомобіль вантажний марки Вольксваген LT, державний номерний знак НОМЕР_3 , куплений у м. Луцьку в травні 2015 року та зареєстрований на матір відповідача, ОСОБА_7 ; автомобіль марки «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_4 , який відповідачем був куплений для його брата, ОСОБА_8 ; автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_5 , який Відповідачем також був куплений у брата та зареєстрований на батька відповідача, ОСОБА_9 ; контейнери металеві у кількості 2 штук; автомобільний причеп SAM 1350, 1995 р.в.; будівельні матеріали, у тому числі автоматичні ролетні ворота у кількості 3 штук, на загальну суму більш ніж 15 000 доларів США; обладнання, інше майно і побутові прилади та техніка, а саме: телевізори плазмові у кількості 5 штук; прилад для миття автомобілів марки Керхер; генератор електричний бензиновий; кондиціонери у кількості 2 штук; меблі: шафу, ліжка, м`який куток, комод; товар (деревне вугілля, паливні брикети, розпалювач, дрова, відсів, мішки та інше) суму більше 800 000; також прилади, необхідні для здійснення підприємницької діяльності розвантаження вантажу (сіялка, витяжка, мішкозашивочні машинки, завантажники механічні та інше) на суму більше 500 000 гривень. Для поділу вказаного майна, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2017 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Орган опіки та піклування Августівської сільської ради Біляївського району.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року у задоволені позову  ОСОБА_1 було відмовлено (т.1 а.с. 195-200).        
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що окрім зазначеного у позові спільного майна, відповідач також використовує та самостійно розпоряджається доходами, що отримуються ним від сумісно створеного бізнесу. На підтвердження вказаного, позивачем була надана до суду довідка Біляївського відділення Роздільнянської ОДНІ ГУ ДФС в Одеській області про доходи ФОП ОСОБА_2 , яка не була приєднана до матеріалів справи. Крім того, судом безпідставно не були прийняті до уваги показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих пояснень. Також суд необгрунтовано не прийняв до уваги накладні на дерев`яне вугілля та міжнародні товаро-транспортні накладні на придбання контейнерів. Що стосується експертизи, то вона не була проведена у зв`язку із відсутністю правовостановлюючих документів на майно (т.1 а.с. 205-219).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_6 , виданим Августівською сільської ради Біляївського району Одеської області.
Позивачкою в судовому засіданні було надано перелік майна, який було уточнено, і який відноситься, на її думку, до спільної сумісної власності, а саме: автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_5 , який відповідачем був куплений у брата та зареєстрований на батька відповідача, ОСОБА_9 ; контейнери металеві у кількості 2 штук; автомобільний причеп SAM 1350, 1995 р.в.; будівельні матеріали, у тому числі автоматичні ролетні ворота у кількості 3 штук, на загальну суму більш ніж 15 000 доларів США; обладнання, інше майно і побутові прилади та техніка, а саме: телевізори плазмові у кількості 5 штук; прилад для миття автомобілів марки Керхер; генератор електричний бензиновий; кондиціонери у кількості 2 штук; меблі: шафу, ліжка, м`який куток, комод; товар (деревне вугілля, паливні брикети, розпалювач, дрова, відсів, мішки та інше) суму більше 800000 (восьмисот тисяч) гривень; також прилади, необхідні для здійснення підприємницької діяльності розвантаження вантажу (сіялка, витяжка, мішкозашивочні машинки, завантажники механічні та інше) на суму більше 500 000 гривень; контейнери металеві морські 40-футові, вартістю 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США кожний у кількості 2 штук (документ, що підтверджує придбання та відповідне фото у матеріалах справи), загальною вартістю в еквіваленті 130000 (сто тридцять тисяч гривень); автомобільний причіп SAM 1350, 1995 р.в., реалізований відповідачем навесні цього року, вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США; будівельні матеріали, а саме: двері металопластикові вхідні, вартістю 320 (триста двадцять доларів) кожна, загальною вартістю 17900 (сімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень; вікна металопластикові різного розміру, в кількості 5 штук, загальною вартістю 1300 (одна тисяча триста) доларів США. що в еквіваленті складає 64400 (шістдесят чотири тисячі чотириста) гривень; кахель на підлозі (у вітальні, ванні, душовій), загальною площею 45 метрів квадратних та на стінах у ванній кімнаті та душовій, 50 метрів квадратних, вартістю 30 доларів за один квадратний метр, на загальну вартість 80000 (вісімдесят тисяч) гривень; душова кабіна - 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) доларів, білого кольору, з функцією гідромасажа та радіо, що в еквіваленті складає 35000 гривень; унітази в кількості 2 шт. вартістю 230 та 320 доларів, що разом в еквіваленті складає 15400 (п`ятнадцять тисяч чотириста) гривень; умивальники у кількості 2 шт. вартістю 1100 (одна тисяча сто) доларів, разом в еквіваленті - 30800 (тридцять тисяч вісімсот) гривень; меблі у ванну кімнату типу «пенал», вартістю 260 доларів, що є еквівалентом 7280 (семи тисячам двомстам вісімдесяти) гривень; сантехніка(труби, крани, оплата робіт по монтажу) у ванні кімнати на суму 650 (шістсот п`ятдесят) доларів, що в еквіваленті складає 18200 грн; оплата будівельно-монтажних робіти, пов`язаних з укладанням кахлю, шпаклівкою та поклейкою шпалер, одна тисяча вісімсот доларів, що в еквіваленті складає 50400 (п`ятдесят тисяч чотириста) гривень; ворота автоматичні ролетні коричневі у кількості 3 екземплярів, встановлені: на фасаді, на гаражі, між подвір`ям та городом, на загальну суму 3200 (три тисячі двісті) доларів, що в еквіваленті складає 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень; демонтаж старого гаражу та будування нового (без врахування воріт) - 4000 (чотири тисячі) доларів, що в еквіваленті складає 112000 (сто дванадцять тисяч) гривень; будування альтанки з дерева - 1000 (одна тисяча) доларів, що є еквівалентом 28000 гривень; паркан по периметру ділянки, з дубової дошки та шиферу, на загальну вартість 1300 (одна тисяча триста) доларів, що становить 36400 (тридцять шість тисяч чотириста) грн; перекриття шифером, встановлення навісу, підлоги для будування складу між контейнерами на суму 1100 доларів, що складає 30800 (тридцять тисяч вісімсот) грн.; демонтаж та перебудування ганку - з`єднання двох будівель, встановлення дверей, стін, кахлю, шпалер, стелі, криши (без урахування вартості кахлю та дверей), на суму 2900 (дві тисячі дев`ятсот) доларів, що є еквівалентом 81200 (вісімдесят однієї тисячі двохсот) гривень; благоустрій подвір`я - демонтаж, бетонування, ландшафтне планування, на суму 2000 ларів, що в еквіваленті складає 56000 грн; обладнання, інше майно і побутові прилади та техніка, а саме: прилад для миття автомобілів марки Керхер, вартістю 570 доларів, що складає 16000 грн; енератор електричний бензиновий, потужністю 2 КВт. вартістю 300 доларів, що складає 8400 грн; кондиціонери у кількості 2 штук; пральні машини-автомат - «Indesit» та «LG», вартістю 370 та 420 доларів, разом в еквіваленті 22120 гривень; меблі: шафа-купе коричневого кольору з дверцятами з дзеркалом, вартістю 1100 євро, в еквіваленті 36000 (тридцять шість тисяч) грн; ліжко двоспальне із коричневим шкіряним підголівником та підйомним матрацним механізмом, вартістю 1200 євро, в еквіваленті 39600 (тридцять дев`ять тисяч шістсот) грн; м`який куток, світло-коричневого кольору, розкладний, з розсувним механізмом та ящиками, вартістю 1000 євро, що складає 33000 грн; комод темно-коричневого кольору з шістьма ящиками та двома полками відкритого типу, виготовлявся під замовлення, вартістю 500 доларів, що відповідає 14000 грн; меблі та кухонні прилади: посудомийна машина, вартістю 600 доларів (16800 грн); газова плита - вартістю 550 доларів (15400 грн); освітлювальні прилади на суму 450 доларів (12600 грн); товар, що, власне, складає основну частину сімейного капіталу, придбаний на гроші, запозичені позивачкою та відповідачем під її особисту відповідальність у батьків позивача та знайомих, зокрема, ОСОБА_11 , 1970 р.н. та ОСОБА_12 , 1954 р.н., а саме: деревне вугілля, об`ємом 50 тон, на загальну вартість 30000 (тридцять тисяч) доларів, що складає 840000 (вісімсот сорок тисяч) грн.; паливні брикети дубові, вартістю 3800 грн затону, в кількості 10 тон. на загальну суму 380000 грн; розпалювач - 20 грн за 0,25л; 25 грн за 0,5 л; 30 грн за 1 л, у кількості по 1000 шт. кожної вказаної позиції, що складає 75000 грн; дрова - «метрівки» 100 складометрів вартістю 100000 (сто тисяч) грн. та у в`язанках, на суму 70000 (сімдесят тисяч) грн.; мішки паперові для фасування деревного вугілля 1,5 кг - за ціною 4,5 грн; 2,5 кг - 5 грн; 5 кг - 6 грн; кожної з вказаних позицій мінімум по 3000 шт, 10 кг - 8,5 грн - 10000 шт., разом на суму близько 130 000 (ста тридцяти тисяч) грн; нитки для мішків, за ціною 40 грн/катушка, у кількості 200 шт., на загальну вартість 8000 грн; рукавиці, респіратори, по 100 шт. на суму 3000 грн; прилади, необхідні для здійснення підприємницької діяльності та розвантаження вантажу; сіялка та витяжка - електричні прилади - для відсіювання вугілля мілкої фракції, всмоктування пилу та фасування у мішки, вартістю 100000 (сто тисяч) грн.; мішкозашивочні машинки - 3 шт. вартістю 120 доларів кожна, на загальну вартість в еквіваленті 10000 (десять тисяч) грн.; гідравлічний штабелер (фото додається у матеріалах справи), за ціною 20000 грн.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). При цьому, право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленостю між ними. 
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи положення ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. 
Так, дослідивши надані по справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем та його представником не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що спірне нерухоме майно було придбане за спільні кошти подружжя сторін по справі, що воно є спільною сумісною власністю, а також стосовно вартості майна. Окрім того, ні позивачем, а ні його представником не доведено, що на момент придбання спірного нерухомого майна позивач мала стабільний та достатній заробіток або інший дохід, який дозволив би їй накопичити відповідну суму або частину такої суми для придбання спірного майна. Стороною позивача жодним чином не підтверджено матеріальний стан ОСОБА_1 до та на момент придбання спірного нерухомого майна. 
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність правових підстав щодо задоволення позову, оскільки позивачем не обґрунтовано та жодними належними і допустимими доказами не підтверджено, що спірне нерухоме майно придбано саме за спільні кошти подружжя. Зазначені в позові доводи ґрунтуються лише на презумпції, закріпленій в ст. 60 СК України щодо належності придбаного у шлюбі майна, однак не підтверджується жодним належним доказом. 
Як вірно вказано у рішенні суду, не можуть слугувати єдиним доказом, за відсутності інших, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є рідними дітьми позивачки та увесь час проживають з нею. Сторонам по справі було роз`яснено їхнє право на звернення до суду із клопотанням про призначення судово-економічної експертизи для належної оцінки спірного майна, але такого клопотання з боку сторін до суду першої та апеляційної інстанцій не надходило.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у якості спільного майна подружжя, що підлягає розподілу, ОСОБА_1 зазначила ряд об`єктів рухомого майна, а саме: автомобіль марки Вольксваген LT 28, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску, який оформлений на ОСОБА_9 ; автомобіль марки Mercedes-benz Sprinter 316 CDI, 2005 року випуску, державний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_7 ; автомобіль вантажний марки Вольксваген LT, державний номерний знак НОМЕР_3 , з куплений у м. Луцьку в травні 2015 року та зареєстрований ОСОБА_13 ; автомобіль марки «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_8 ; автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_9 . Таким чином, вказане рухоме майно є приватною власністю інших осіб, які не брали участі у справі, і правомірність набуття останніми права власності на вищевказане майно не простована позивачем.
Надані фотокартки свідчать про наявність предметів побуту, контейнерів та дров без встановлення їх вартості, джерел придбаннята дати придбання. Решта фотографій свідчать про спосіб життя відповідача, але не мають жодного відношення до предмету позову.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку із ненаданням належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що зазначене в позові майно придбано на кошти подружжя, в період шлюбу сторін, та, за відсутністю будь-якої оцінки вартості спірного майна, - у задоволенні позову необхідно відмовити.
Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що окрім зазначеного у позові спільного майна, відповідач також використовує та самостійно розпоряджається доходи, що отримуються ним від сумісно створеного бізнесу. На підтвердження вказаного, позивачем була надана до суду довідка Біляївського відділення Роздільнянської ОДНІ ГУ ДФС в Одеській області про доходи ФОП ОСОБА_2 , яка не була приєднана до матеріалів справи. Вказане не має правового значення для вирішення справи, осільки відповідних позовних вимог про поділ одержаних ОСОБА_2 доходів позивач не заявляла.
Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не були прийняті до уваги показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих пояснень, оскільки, як вірно вказано у рішенні суду, вказані особи є дітьми ОСОБА_1 , а тому їх показання не можуть вважатися неупередженими.
Необгрунтованим є також довод скарги ОСОБА_1 про те, що суд необгрунтовано не прийняв до уваги накладні на дерев`яне вугілля та міжнародні товаро-транспортні накладні на придбання контейнерів, оскільки зі вказаних накладних не вбачається, що вони були придбані сторонами по справі або за їх рахунок. Крім того, звертає на себе увагу той факт, що більшість цих накладних має позначку "не сплачено".
З аналогічних підстав колегія суддів не бере до уваги, в якості доказів, міжнародно-транспортні накладні на придбання контейнерів (зі вказаних накладних не вбачається, що вони були придбані сторонами по справі або за їх рахунок). Крім того, колегія суддів зауважує, що матеріали справи містять копії вказаних документів дуже поганої якості, на підставі яких неможливо зробити висновок, ким саме були придбані контейнери та за чий рахунок.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 06 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе