Ухвала
Іменем України
 
23 березня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 757/34365/19-ц
провадження № 61-2863ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області,
 
розглянув касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Іванченка М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, що стягуються Відділом примусового виконання рішень управління державної Виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області згідно виконавчого листа №757/35696/15-ц від 14 грудня 2015 року, за яким 19 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження № 51699743.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року у цивільній справі № 757/12847/18-ц затверджено мирову угоду та вирішено питання стягнення аліментів шляхом досягнення домовленості між сторонами. За таких обставин, вважав, що підстави для здійснення органами державної виконавчої служби примусових дій з виконання виконавчого листа № 757/35696/15-ц відсутні.
У ході розгляду справи ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів.
У вересні 2019 року представник ОСОБА_1  -  ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом від 14 грудня 2015 року № 757/35696/15-ц.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року вищезазначену заяву задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа від 14 грудня 2015 року № 757/35696/15-ц, виданого на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 51699743.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.
11 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху до 24 березня 2020 року але не більше десяти днів з дні вручення цієї ухвали, зокрема запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі 420,40 грн.
У березні 2020 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , зокрема квитанція від 02 березня 2020 року № 48419 про сплату судового збору у розмірі 420,40 грн.
Отже, недоліки касаційної скарги усунуто.
 
Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення  вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
 
Стаття 124 Конституції України закріплює принцип обов`язковості судових рішень.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову апеляційний суд правильно виходив з того, що виданий 14 грудня 2015 року Печерським районним судом м. Києва виконавчий лист № 757/35696/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей не є предметом оскарження, а тому відсутні підстави, передбачені пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК, для вжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення.
Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК
України, статей 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», не знайшли свого підтвердження, оскільки, зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником зазначених норм.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
Таким чином, оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про припинення стягнення аліментів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик