ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3236/20 Справа № 180/1860/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в наслідок виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на 4 професійних захворювання. Крім того, 23.06.2015 року з ним на підприємстві відповідача стався нещасний випадок у результаті якого ним було отримано виробничу травму. Висновком МСЕК від 19.10.2015 року первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві. Висновком МСЕК від 18.07.2019 року встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку професійним захворюванням, третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди представник позивача оцінює в сумі 150 228 грн., яку просив стягнути з відповідача. 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду змінити та задовольнити його позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки судом знижений розмір суми моральної шкоди, що було спричинено неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 17.06.2002 року по 18.09.2018 року на посадах підземного гірника очисного вибою, підземного машиніста конвеєру (а.с.29-31).
Відповідно до висновку МСЕК від 19.10.2015 року відповідачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві Відповідно до висновку МСЕК від 18.07.2019 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (первинно - 30% радикулопатія, 5% вібраційна хвороба, 5 % ХОЗЛ, 5% нейросенсорна приглухуватість; повторно - 20% у зв`язку з травмою, яка сталася на виробництві в 2015 році), третя група інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2020 року (а.с.24,25).
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 березня 2019 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: важкість праці, перевищення маси вантажу, що підіймається та переміщується, вібрація рівень в дБ: 82 при гранично допустимому 76 дБ; підвищений рівень шуму, параметри мікроклімату не відповідали допустимим нормам; перевищення концентрації хімічних речовин в повітрі робочої зони (а.с.19).
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. 
Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить стійкий виражений біль у хребті, обмеження рухів у колінних суглобах, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 %, період роботи у відповідача на протязі 16 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи. Також суд бере до уваги, що 20% втрати професійної працездатності позивача сталося з вини позивача внаслідок порушення ним вимог інструкції по охороні праці для підземного гірника відчисного вибою. Тому суд вважав необхідним визначити розмір компенсації в сумі 20 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. 
Проте, колегія суддів частково не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач зазнав ушкоджень здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим отримав 65% втрати професійної працездатності; встановивши, що позивачу присвоєно третю групу інвалідності, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування в трудових стосунках з відповідачем, однак колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який є заниженим.
Місцевий суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).
Однак, при визначенні розміру компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди судом першої інстанції безпідставно не було враховано, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65%; позивач щоденно переносить болі у поперековому та шийному відділах хребта, відчуває обмеження рухів, посилення болю при фізичному навантаженні, тривалій ходьбі, переносить судоми м`язів стегон, мерзлякуватість рук, набряки, періодичний кашель, задишку при фізичному навантаженні, зниження слуху, головний біль, загальна слабкість. Враховуючи стан здоров`я, позивач змушений вживати додаткових зусиль для організації власного життя, періодично проходити лікування та медичні обстеження.
Враховуючи наведене, ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я та втратою працездатності; враховуючи, що третя група інвалідності встановлена позивачу безстроково; з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі 100 000,00 грн.; підстави для зазначення в судовому рішенні про стягнення моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб - відсутні.
Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи, звільнення апелянта від сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою, на користь держави з акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в наслідок виконання трудових обов`язків - задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1  моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. 
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 13 квітня 2020 року. 

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко