Дата документу 29.04.2020 Справа № 332/3312/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/3312/19 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В. 
 
Провадження № 22-ц/807/1098/20   Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» у особі представників Дядченка Юрія Юрійовича, ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.01.2008р. він працював в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а з 28.03.2016р. він займав посаду машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» вказаного структурного підрозділу. 24.07.2019р. його звільнено з роботи наказом № 174/ос від 24.07.2019р. за п.7 ст. 40 КЗпП України - за появу на роботі у нетверезому стані та внесено відповідний запис до трудової книжки. З наказом про звільнення був ознайомлений 24.07.2019р. 
Вважає, що звільнення було проведено безпідставно, адже спиртні напої на робочому місці він не вживав. Також вказував, що при його звільненні роботодавцем порушені вимоги трудового законодавства, оскільки його було звільнено без згоди первинної профспілкової організації та особою, яка не наділена повноваженнями щодо застосовування дисциплінарного стягнення. Посилаючись на вказані обставини, просив визнати незаконним та скасувати наказ № 174/ос від 24.07.2019р. про припинення трудового договору, поновити його на посаді машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», 
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19 011,58 гри. щомісяця, починаючи з 25.07.2019р. по день ухвалення рішення, моральну шкоду в сумі 50 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано виданий АТ «Українська залізниця» наказ № 174/ос від 24.07.2019р. про звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП ОСОБА_2 з посади машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.07.2019 року до 04.12.2019 року в сумі 86 571 грн. 16 коп.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 1 690 грн. 48 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_2 виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння на робочому місці у локомотиві 16.07.2019р. під час робочої зміни відповідачем не надано, та, крім цього, звільнення позивача відбулось з порушенням порядку, передбаченого ст. 43 КЗпП України, оскільки на час видання наказу про звільнення не отримано згоди профспілкового органу, членом якої є відповідач, а в подальшому такої згоди не надано через недоведеність факту алкогольного сп`яніння позивача під час виконання трудових обов`язків. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Українська залізниця» у особі представників Дядченка Ю. Ю., ОСОБА_1 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу з боку позивача не надійшло, що не є перешкодою відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Але представником позивача - адвокатом Аворник Л.В. надані письмові пояснення, у яких сторона позивача вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, тому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду 29 квітня 2020р. свого представника не направив, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не спрямував, тому апеляційний розгляд відбувся за відсутності представника відповідача відповідно до положень ч. 2 статті 372 ЦПК України. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Аворник Л.В., яка заперечувала проти скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає 
апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд пер-
шої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Це означає згідно з приписами ч. 1 статті 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Судом встановлено за відомостями трудової книжки серія НОМЕР_1 , що ОСОБА_2 з 01.01.2008р. працював в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а з 28.03.2016р. займав посаду машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» вказаного структурного підрозділу (а.с. 7-10).

Згідно з наказом (розпорядженням) № 174/ос від 24.07.2019р. ОСОБА_2 було звільнено за появу на роботі в нетверезому стані (п. 7 ст. 40 КЗпП України). У якості обставин вчинення правопорушення було зазначено, що 19.07.2019р. в мережі Інтернет з`явився відеозапис, на якому робітник, знаходячись в кабіні локомотива, вживав під час виконання робітничих обов`язків алкогольний напій «пиво» зі спеціально оформленої тари. Під час розгляду добових нарядів 16.07.2019р. на локомотиві ВЛ 11 № 688 по Запорізькому вузлу для виконання вивізної роботи працювала локомотивна бригада у складі машиністів електровоза ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який виконував обов`язки помічника машиніста. Службовою перевіркою підтверджено байдуже ставлення до своєї професії машиніста електровоза ОСОБА_2 , його низькі моральні та ділові якості. Підстава: доповідна записка Савєльєва І.В. від 23.07.2019р. (а.с. 11).

В своїх письмових поясненнях від 19.07.2019р. ОСОБА_2 зазначив, що 16.07.2019 р. працював з 08:00 години до 20:00 години на ВЛ11 -688. Алкогольні напої не вживав. На роботу бере заздалегідь приготовлені баклаги із замороженим компотом та водою (а.с. 46).

Обставини, які слугували підставою для звільнення позивача - це було оприлюднення 19.07.2019р. в мережі Інтернет відеозапису, на якому робітники локомотивної бригади під час роботи, сидячи в кабані локомотиву ВЛ № 688 , вживали щось темного кольору з пет-пляшок, стилізованих під розлив пива. Саме на підставі вказаного відеозапису в.о. заступника начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» по ТД-3 Запоріжжя ІІ Савєльєв І.В. рапортом доповів головному інженеру цього структурного підрозділу Попченко О.М. про вказану подію ( а.с. 47). 
Відповідно до протоколу № 19/ТД наради по структурному підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо», на яку були запрошені машиністи ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , останніх було направлено до основного депо для прийняття остаточного рішення, куди було запрошено представника профспілки, до якої належить позивач ( а.с. 45).
За наслідками розгляду цього питання оперативною нарадою 23.07.2019р. було прийнято рішення про проведення додаткової перевірки відносно ОСОБА_2 на предмет порушення ним нормативних документів, які регламентують роботу локомотивних бригад а.с. 48).
Головним інженером структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» в порядку ст. 43 КЗпП України до первинної профспілкової організації, до якої належить працівник ОСОБА_2 , у відповідності до вимог ст.. 43 КЗпП України було спрямовано подання на отримання згоди на його звільнення з підстав п. 7 статті 40 КЗпП України, яке було отримано 24.07.2019р. представником профспілкової організації Павловим С.О. ( а.с. 51). 
Проте, за відсутності прийнятого рішення первинної профспілкової організації 24.07.2019р. ОСОБА_2 було звільнено.

Лише 03.08.2019р. профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ВПЗУ працівників транспорту міста Запоріжжя було прийняте рішення не давати згоду на розірвання трудового договору з машиністом електровозу ОСОБА_2 на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України через недоведеність факту щодо нетверезого стану локомотивної бригади (а.с. 52).
В апеляційній скарзі зазначається, що попри те, що стаття 43 КЗпП України передбачає необхідність одержання згоди виборного органу профспілкової організації на звільнення працівника з підстав, передбачених п. 7 статті 40 КЗпП України, наслідки порушення цього правила, на думку відповідача, є несуттєвими. Таку згоду, як вказує апелянт, можна отримати в будь-який момент, зокрема, і після звільнення працівника. 

Однак такі ствердження апелянта, а також відповідні їм дії роботодавця колегія вважає помилковими.
Так, згідно зі ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 7 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 

Отже, безпосередньо у диспозиції вказаної норми зазначається про отримання попередньої згоди профспілкового органу на звільнення, та не мається виключень та/або вказівки на можливість отримання такої згоди після звільнення. 

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу у наданні згоди на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Тому суд дійшов правильного висновку, що з боку роботодавця допущені порушення при звільнення позивача, які є безумовною підставою для визнання такого звільнення незаконним, оскільки профспілковий орган не надав згоди на звільнення позивача у зв`язку з недоведеністю факту його перебування у нетверезому стані на робочому місці.

Що стосується самої суті порушення, яке стало підставою для звільнення позивача, то судом встановлено, і колегія погоджується з тим, що належних та достовірних доказів нетверезого стану позивача відповідачем не надано.

Так. положеннями статті 40 КЗпП України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, до яких, в тому числі, відноситься поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. 
У відповідності до п.22 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами 
трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 (із змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, 

Пунктом 25 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що підставами для звільнення ОСОБА_2 з роботи є оприлюднення відеозапису в мережі Інтернет, у зв`язку з чим було подано рапорт заступником начальника СП «Мелітопольське локомотивне депо» по ТД-3 Запоріжжя ІІ Савєльєвим І.В. Апелянт вважає цей відеозапис достатнім для підтвердження факту вживання позивачем алкогольного напою у робочий час на робочому місці.
Однак такі ствердження колегія вважає неспроможними.

Так, перевіряючи факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, суд вказував, що під час проведення службового розслідування з приводу вживання ОСОБА_2  при виконанні службових обов`язків алкогольних напоїв, відповідачем не було проведено медичного огляду працівника, який був би достовірним засобом фіксації такого стану, а відеозапис, викладений в мережі Інтернет без зазначення дати та часу його вчинення не може бути підтвердженням того, що у пластикових пляшках було пиво. З огляду на те, що позивач у поясненнях вказував, що у цих ємностях був компот, відповідач мав здобути переконливі докази тому, що у пляшках містився саме алкогольний напій, якими відеозапис бути не може. 

Колегія погоджується з цими висновками суду першої інстанції, оскільки навіть сам відповідач діє на припущеннях, надаючи письмовий відзив на позов, у якому вказано, що на відеозапису працівник локомотивної бригади «під час роботи, сидячи в кабіні електровозу ВЛ11 № 688 вживав щось з пакет-пляшок темного кольору, які стилізовані під пиво (а.с. 36-37).

Тому, самому роботодавцю достеменно не було відомо, що знаходилось у пет-пляшках, що фігурують на відеозапису, та під час всіх перевірок та нарад, проведених відповідачем, достеменно факту вживання саме спиртного напою позивачем встановлено не було. Що і стало підставою для відмови профспілковим органом надати згоду на звільнення позивача.
Але згідно до положень ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.
Таким чином, судом на підстав оцінки зібраних матеріалів справи зроблено вірний висновок про неправомірність звільнення позивача на підставах п. 7 статті 40 КЗпП України та обґрунтовано поновлено працівника на роботі і стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України, а також на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., оскільки працівника звинувачено необґрунтовано у знаходженні у стані сп`яніння на роботі, який нічим не підтверджено, що змусило його вживати додаткових зусиль для відстоювання своїх трудових прав.      

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» у особі представників Дядченка Юрія Юрійовича, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 04 травня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.