УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/7227/16-ц
провадження № 61-6581ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                        Журавель В. І. розглянувшикасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року за заявою  ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від                                        02 листопада 2016 року у зв`язку із нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати заборгованості по аліментам,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від                                             19 січня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 25 409,83 грн.
У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з заявою до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від                             02 листопада 2016 року за нововиявленими обставинами.
Заяву мотивовано тим, що через неправильність здійсненого розрахунку заборгованості по аліментам державним виконавцем, розмір якої було покладено в основу рішення суду, є нововиявленою обставиною, тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що правильність нарахування державним виконавцем розміру заборгованості не була предметом спору та судом не досліджувалася, оцінки їй не надавалося.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від                                             24 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
04 квітня 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав касаційну скаргу до Верховного Суду у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права.
Зважаючи, що постанова апеляційного суду зареєстрована 03 березня 2020 року та оприлюднена 04 березня 2020 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, касаційна скарга подана в передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). 
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.
Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що викладені у заяві обставини не є нововиявленими, ці обставини існували на час розгляду справи й були відомі заявнику на час розгляду справи, були предметом доказування у справі та були досліджені судом при постановлені судового рішення.
Доводи касаційної скарги про неповне дослідження судами попередніх інстанцій обставин справи не є у розумінні статті 423 ЦПК України нововиявленими обставинами та зводяться до незгоди заявника зі змістом судових рішень.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року за заявою  ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у зв`язку із нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати заборгованості по аліментам.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                       Н. О. Антоненко
В. І. Журавель