ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року	Львів	Справа № 300/1755/19 пров. № 857/13585/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,
за участю секретаря судових засідань -                     Чопко Ю.Т.
представника відповідача -                                        Гавадзин М.В.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Персей Агро» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року (головуючий суддя: Тимощук О.Л., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення - 11.11.2019) у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Персей Агро» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Івано-Франківська митниця про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
встановив:

          Фермерське господарство «Персей Агро», 20.08.2019 звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 02.08.2019 № 0006261404 щодо донарахування мита на суму 31500,87 грн та 7875,22 грн штрафних санкцій; податкове повідомлення-рішення від 02.08.2019 № 0006281404 щодо донарахування податку на додану вартість на суму 6300,17 грн та 1575,04 штрафних санкцій.
          Обґрунтовує позов тим, що відповідачем протиправно зроблено висновок про порушення господарством законодавства під час здійснення розмитнення автомобіля Mercedes-Benz V-Class 639/2 VIN НОМЕР_1, виробленого у Німеччині, який викладений у Акті про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 18.06.2018 № UA206010/2018/004811. Зазначений висновок, у свою чергу, слугував підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про донарахування мита на суму 31500,87 грн та 7875,22 грн штрафних санкцій, а також ПДВ на суму 6300,17 грн та 1575,04 грн штрафних санкцій. Вказує, що позивачем надано достатні та достовірні документи для здійснення пільгового розмитнення автомобіля, а у відповідача не було правових підстав звертатися із запитом до країни експортера для підтвердження достовірності відповідного документа - сертифіката з перевезення товару EUR.1. Також зазначив, що сукупність поданих документів для розмитнення та суду дає можливість підтвердити те, що зазначений автомобіль вироблений у країні ЄС, тому на нього поширюється правовий режим Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та його державами - членами з одного боку, і Україною - з іншого.
          Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 у задоволенні позову відмовлено.
          З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
          Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
          Представник відповідача Гавадзин М.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
          Представники позивача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.
          Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № 1164 від 10.07.2019, керуючись п.п. 2 п. 3 ст. 345, п.п. 2 п.2 ст. 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, зі змінами та доповненнями, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну невиїзну перевірку фермерського господарства «Персей Агро» дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оформлення товарів за митною декларацією від 18.06.2018 № UA 206010/2018/004811, результати якої оформленні актом № 17/09-19-14-04/34217403 від 22.07.2019.
          За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ФГ «Персей Агро»:
- вимог пунктів 3 та 4 статті 17 «Процедура видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1» Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII;
- статті 257 Митного кодексу України від 13 березня 2012 № 4495-VI зі змінами в частині достовірності декларування відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для їх митного контролю та митного оформлення;
- статті 281 Митного кодексу України в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг, застосування звільнення від оподаткування ввізним митом, у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 31500,87 грн;
- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 01.12.2010 № 2755-VI зі змінами, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 6300,17 грн.
          Не погоджуючись із актом перевірки, позивач направив до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області заперечення на Акт перевірки № 26/07/19-1 від 26.07.2019.
          Проте, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області надано відповідь № 3723/10/09-19-14-04-16 від 02.08.2019, у якій контролюючий орган вказав, що викладені в запереченні пояснення та наведені факти не спростовують змісту правопорушення, які викладені в акті перевірки від 22.07.2019 № 17/09-19-14-04/34217403.
          За наслідками проведеної перевірки та на підставі висновків акта від 22.07.2019 № 17/09-19-14-04/34217403 відповідачем винесено два податкових повідомлення-рішення:
№ 0006261404 від 02.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в розмірі 39476,09 грн, у тому числі 31500,87 за основним платежем та 7875,22 грн за штрафними санкціями; 
№ 0006281404 від 02.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів у розмірі 7875,21 грн, у тому числі 6300,17 грн за основним платежем та 1575,04 грн за штрафними санкціями.
          Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач, діяв на підставі чинного законодавства та з урахування усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання у спірних відносинах.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
          Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 № 1678-VII, Верховна Рада України постановляє: 1. Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, яка набирає чинності в перший день другого місяця, що настає після дати здачі на зберігання до Генерального секретаріату Ради Європейського Союзу останньої ратифікаційної грамоти або останнього документа про затвердження Угоди, ратифікувати (далі Угода).
          Відповідно до ст. 26 «Сфера застосування» Глави 1 «Національний режим та доступ товарів на ринки» розділу IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» Угоди, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. 
Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).
          Згідно п. п. 1, 2 ст. 29 «Скасування ввізного мита» Угоди, кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди (далі - Графіки). 
Без шкоди для першого підпункту для одягу та інших виробів, що були у використанні та які класифікуються за кодом УКТЗЕД 6309 00 00, Україна скасовує ввізне мито відповідно до умов, встановлених у Додатку I-B до цієї Угоди. 
Для кожного товару базова ставка ввізного мита, стосовно якої повинно застосовуватися поступове зменшення відповідно до пункту 1 цієї статті, зазначається у Додатку І до цієї Угоди.
          Відповідно до приписів статті 16 Загальні вимоги Розділу V «ПІДТВЕРДЖЕННЯ ПОХОДЖЕННЯ» Протоколу І Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, на підставі сертифіката з перевезення товару EUR. 1 № А 222298 (а. с. 19, 65-66) здійснив пільгове розмитнення автомобіля Mercedes-Benz V-Class 639/2 VIN НОМЕР_1, виробник: «DAIMLER AG» Німеччина, що підтверджується митною декларацією № UA 206010/2018/004811 (а. с. 21).
          Згідно п. п. 1, 4, 5 статті 17 Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 Розділу V «ПІДТВЕРДЖЕННЯ ПОХОДЖЕННЯ» Протоколу І Угоди, Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
          Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу. Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. 
          Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
          Пунктом 2 ст. 32 Взаємна допомога РОЗДІЛ VI «ДОМОВЛЕНОСТІ ПРО АДМІНІСТРАТИВНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО» Протоколу І Угоди, передбачено, що з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документах.
          Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 5 ст. 33 Перевірка підтверджень походження РОЗДІЛ VI «ДОМОВЛЕНОСТІ ПРО АДМІНІСТРАТИВНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО» Протоколу І Угоди, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
          З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію, інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.
          Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
          Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
          Аналізуючи положення ст. 33 Перевірка підтверджень походження РОЗДІЛ VI «ДОМОВЛЕНОСТІ ПРО АДМІНІСТРАТИВНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО» Протоколу І Угоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказана стаття не визначає чітких критеріїв щодо строку та підстав проведення перевірок відповідних сертифікатів, однак результати такої перевірки повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
          Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує на безпідставне покликання позивача на Лист ДФС від 03.03.2017 № 5466/7/99-99-19-03-17, яким визначено перелік підстав, що можуть вважатися обґрунтованим сумнівом щодо достовірності документів про походження товару, оскільки цим же листом передбачено, що перевірка підтверджень походження може також здійснюватися у довільному порядку (вибірково) за наявності відповідного доручення ДФС.
          Згідно п. 3 Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження товару затвердженого Наказом Державної митної служби України 13.09.2010 № 1050, звернення щодо проведення перевірки направляються  митними органами до Держмитслужби лише у таких випадках: якщо є достатні  підстави  для  сумнівів  стосовно  дійсності сертифікатів; якщо є достатні підстави для сумнівів у вірогідності даних, наведених у сертифікатах; за дорученням Держмитслужби, для проведення вибіркової перевірки.
          Суд апеляційної інстанції зауважує, що Івано-Франківською митницею ДФС листом № 1143/8/09-70-19 від 30.07.2018 направлено до Державної фіскальної служби України в тому числі відомості щодо сертифіката форми EUR.1 від 08.06.2018 № А 222298 про проведення його верифікації.
          Державна фіскальна служба України листом № 18763/5/99-99-19-04-02-19 від 16.10.2018 звернулася до Головного митного управління Мюнстер, Бюро перевірки сертифікатів походження Хоєр Хекенвег (Німеччина) із дорученням провести експертизу сертифіката форми EUR.1 від 08.06.2018 № А 222298.
          За дорученням Головного митного управління Мюнстер, Головним митним управлінням Льоеррах (Німеччина) проведено експертизу сертифіката форми EUR.1 від 08.06.2018 № А 222298 та повідомлено, що транспортний засіб, зазначений в повторно приєднаному Пільговому Сертифікаті, не є товаром походження у сенсі Протоколу І Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та його державами-членами з одного боку, і України з іншого.
          Враховуючи інформацію, яка наведена у вказанному документі, суд апеляційної інстанції вважає, що транспортний засіб Mercedes-Benz V-Class 639/2 VIN НОМЕР_1 не відноситься до товару, який може бути розмитнений по пільговому тарифу на підставі Угоди.
          Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 345 Митного кодексу України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування.
          Згідно ч. 1 ст. 351 Митного кодексу України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
          Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (п. 2 ч. 1 ст. 351 Митного кодексу України).
          Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 351 Митного кодексу України, рішення про визначення грошових зобов`язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення.
          Податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.
          На думку суду апеляційної інстанції, оскільки вищенаведені положення закону надають право контролюючому органу здійснювати проведення документальних виїзних (планових або позапланових), документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, та за їх наслідками приймати податкове повідомлення-рішення, дії відповідача є правомірними.
          Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що транспортний засіб Mercedes-Benz V-Class 639/2 VIN НОМЕР_1 , не є товаром походження в розумінні Протоколу І Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та його державами-членами з одного боку, і України з іншого, а тому відсутні підстави для здійснення пільгового розмитнення вказаного автомобіля. Отже, оскаржувані податкові повідомлення- рішення прийняті на підставі та в межах повноважень наданих контролюючому органу, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
          Таким чином, апеляційна скарга Фермерського господарства «Персей Агро» не спростовує правильність доводів, якими мотивоване судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
          Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Фермерського господарства «Персей Агро» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 06 листопада 2019 року у справі № 300/1755/19 - без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 27.03.2020.