КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 справа № 758/13173/17
провадження № 22-ц/824/5451/2020
 
28 травня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд   у складі колегії суддів :
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А.
при секретарі Примушку О. В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом     ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  третя особа - ОСОБА_4 про стягнення  аліментів, за апеляційною представника ОСОБА_1 - адвоката Хромова Михайла Миколайовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у складі судді Ларіонової Н. М., 
встановив:
 
06.10.2017 року ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на  те, що вона  перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на червень 2017 року складала 1 542,74 грн. Вона проживає у двокімнатній квартирі разом із сім`єю свого сина ОСОБА_4 , який, крім дружини та трьох неповнолітніх дітей, додатково змушений утримувати її. Через похилий вік (76  років)  та стан здоров`я їй необхідно постійно нести витрати на придбання медикаментів, однак вона не може задовольнити вказані потреби за рахунок пенсії. Інші  її діти -  ОСОБА_2   та  ОСОБА_3   не  надають їй  будь-якої допомоги, хоча  згідно  з  положеннями статті 202  СК  України зобов`язані  утримувати своїх  непрацездатних  батьків.  Враховуючи викладене,  просила  суд  стягнути  з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на  свою користь   аліменти в розмірі  по 1500 грн з кожного щомісячно, починаючи з дня  пред`явлення  позову   і довічно. 
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 вказувала  на те, що  про  неї  завжди  піклувалася бабуся та  старший брат  ОСОБА_3 , а мати -  ніколи  не  проявляла великої  любові.  В  її родині  працює лише  чоловік ОСОБА_5 , оскільки  з  2010 року вона  займається  домашнім господарством  та здійснює  догляд за сином,  який є особою  з інвалідністю  2-ої  групи  з дитинства.  Майновий стан  її сім`ї важкий, оскільки  весь  заробіток чоловіка  витрачає на сплату житлово-комунальних послуг   та лікування  і реабілітацію  дитини.
Заперечуючи проти  позову, ОСОБА_3 посилався на  те,  що  його  сім`я складається  з трьох осіб.  Дружина  тимчасово не  працює,  а донька ОСОБА_6 ,  2002  року  народження,  навчається  в 10-му класі  загальноосвітнього навчального  закладу.  Він  є єдиним годувальником  своєї  сім`ї,  працює водієм і в середньому щомісячно  отримує  заробітну  плату в розмірі  13 000 грн. 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року  в задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Хромова М. М. задоволено частково. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2017 року та довічно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2017 року та довічно. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
Постановою   Верховного  Суду  від 05 лютого 2020 року  касаційну  скаргу  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено  частково.  Постанову  Київського  апеляційного  суду   від  27 лютого  2019 року    скасовано,  справу направлено на новий розгляд  до  суду  апеляційної  інстанції.   
В апеляційній скарзі   представник ОСОБА_1  - адвокат Хромов М. М. просить скасувати  рішення  Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1    потребує  матеріальної допомоги від своїх дітей.  Розмір  отримуваної нею    пенсії  не  забезпечує її  матеріальних потреб, з   огляду на її вік, стан здоров`я, рекомендації лікарів та  вартість необхідних їй ліків. Відповідачі не  надають  їй матеріальної допомоги,  вона фактично перебуває на утриманні  свого сина  ОСОБА_4 , який  є  єдиним годувальником власної  сім`ї.  
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2   просить  апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення  Подільського районного  суду  м. Києва  від  02 липня  2018 року  без  змін. 
Свої доводи мотивує тим, що   наявність  потреби  батьків у матеріальній допомозі  повинна  визначатися щодо  прожиткового  мінімуму, встановленого   законом. Батьки  є такими,  що потребують  матеріальної  допомоги у разі,  якщо зарплата, пенсія,  доходи від  використання майна,  інші доходи не забезпечують  прожиткового  мінімуму, встановленого законом.  Розмір пенсії позивача  перевищує прожитковий мінімум для  осіб, які втратили  працездатність.  Твердження  позивача про  недостатність  пенсії для лікування  не  підтверджено  належними та допустимими доказами  про  розмір  необхідних витрат, що позбавляє суд визнати   позивача такою,  що потребує  матеріальної  допомоги.   Наданими позивачем медичними  документами не підтверджено  необхідність проведення позивачу  операції, а також не надано жодного документа про вартість такої операції. 
Крім цього, у відповідності до  ч. 2 ст. 205 СК  України при визначенні  розміру  аліментів  та додаткових витрат  суд бере до уваги  можливість  одержання  утримання  від  інших дітей, до  яких не  пред`явлено позову  про стягнення  аліментів, дружини,  чоловіка та своїх батьків. 
Позивач проживає в родині  свого  сина  ОСОБА_4 ,  дохід  якої  складається з двох  зарплат та пенсії  позивача, остання має  пільги «Діти війни», в дитинстві не  надавала  їй  материнської турботи і піклування,  вважає,  що ОСОБА_1 не  має  ні  моральних,  ні  правових підстав для отримання   з неї аліментів в розмірі  1 500  грн  довічно. 
Також зазначила,  що  її матеріальне становище  є  важким. В родині  працює  лише  її чоловік,  який заробляє в середньому  8000  грн. Їх син є  особою  з інвалідністю  ІІ  групи з дитинства,  не  працює. Вона  займається  хатнім  господарством  та здоров`ям сина. 
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_3 просить  апеляційну  скаргу   залишити без задоволення, а рішення  Подільського районного  суду  м. Києва  від  02 липня  2018 року  без  змін. 
Свої доводи мотивує тим, що  надані позивачем докази  не  підтверджують   необхідність  проведення  позивачу операції та про її вартість, розмір  її пенсії забезпечує  прожитковий мінімум, встановлений законом, вона  не  надавала  йому  материнської   турботи і піклування,   його  сімейний та матеріальний стан  не  дають  можливість для  стягнення  з нього  аліментів на  утримання  позивача.  Зазначив, що   він  є  єдиним  годувальником  своєї сім`ї,  розмір  щомісячного  доходу становить  близько  13 000  грн,  дружина тимчасово не працює, а донька ОСОБА_6 , 2002 року народження, готується  вступати до  вищого  навчального  закладу. 
В судовому засіданні позивачка   ОСОБА_1 та третя особа   ОСОБА_4    апеляційну скаргу підтримали   та просили її задовольнити.
ОСОБА_1 пояснила,  що  на даний час  розмір  її пенсії становить   2 152 грн. При цьому   приблизно  1 800  грн  вона  витрачає на  ліки. За  своїм  станом  здоров`я та матеріальним становищем вона  потребує допомоги від  дітей. 
Відповідачі ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3   та їх представник  -  адвокат  Джунь  Л. І.  просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції без змін.
Переглянувши справу за  наявними  в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.
Судом першої  інстанції встановлено,  що  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  отримує пенсію за віком, розмір якої станом на квітень 2018 року становив   1 849,50 грн.
Позивач є матір`ю трьох повнолітніх дітей: ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3   та ОСОБА_3 .   
Ухвалюючи  рішення  про  відмову у задоволенні  позову, суд першої інстанції  виходив  з того, що  ОСОБА_1 хоча і є непрацездатною,  однак отримує  пенсію  в розмірі,  що  перевищує  прожитковий мінімум, встановлений законом  для  осіб, які втратили  працездатність.  Доводи позивача про  недостатність отримуваної нею пенсії  для її лікування  не  підтверджені  належними та допустимими доказами про розмір необхідних витрат,  що позбавляє   суд можливості  визнати ОСОБА_1   такою,  що потребує  матеріальної  допомоги. 
Колегія суддів  не  може  повністю погодитись  з таким висновком  суду, з огляду  на таке.  
Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення аліментів.
Натомість, така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного з подружжя до іншого про стягнення аліментів на утримання, що врегульовані Главою 9 Розділу ІІ СК України.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.  
При встановленні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі       № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).
Як вбачається  з матеріалів справи, ОСОБА_1   з 27.06.2017  є  особою з інвалідністю  третьої групи  по  опорно-руховому  апарату (а.с.190 т.1).  
Відповідно до  консультативного  висновку лікаря ОСОБА_8   для МСЕК від 19.05.2017,  дігноз ОСОБА_1 :    двосторонній диспластичний  гемартроз ІІІ-ІV ст., стійкі комбіновані  контрактури, больовий синдром, ФН-ІІІ  ст.,  ускладнений остеохондроз поперекового  відділу хребта. Рекомендації: ендопротезування двох  колінних  суглобів,  охоронний режим, нагляд  ортопеда (а.с. 188 т.1). 
Відповідно до  консультативного  висновку лікаря ОСОБА_8   для програми «Здоров`я киян»  від 11.09.2017, діагноз  ОСОБА_1   :    двосторонній гемартроз ІІІ ст., больовий синдром, ФН-ІІ  ст. Рекомендації: ендопротезування двох  колінних  суглобів (а.с. 189 т.1). 
Відповідно  до висновку  електрокардіографічного  дослідження  лікаря КНП  «КДЦ» Подільського  району  м. Києва  від 10.05.2018,  у ОСОБА_1   виявлено,  серед іншого, гіпертрофію  лівого  шлуночка серця  (а.с. 186  т.1). 
Дійшовши формального висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із отриманням позивачем пенсії, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд першої інстанції не надав оцінки доказам, поданими останньою на доведення обставин потреби у матеріальній допомозі, зокрема доказам, що свідчать про стан її здоров`я. 
З урахуванням  зібраних по справі  доказів  в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність   позовних  вимог  в частині потреби позивача  у матеріальній  допомозі з   огляду  на стан її здоров`я та необхідності  здійснення витрат  на  лікування. 
При цьому  суд  враховує  висновки  Верховного  Суду  в даній справі за  результатами  розгляду  касаційної скарги,  відповідно  до  яких   суд  апеляційної  інстанції  обґрунтовано  виходив з того,  що позивач  є пенсіонером, непрацездатною, через свій похилий вік потребує  лікування, а тому  має  потребу в матеріальній  допомозі, яку відповідачі,  які є  її дітьми,  не  надають,  хоча є  працездатними особами і мають  можливість  утримувати  свою матір (а.с.  201 зв. т.2).   
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
Відповідно  до ч.1  ст. 204  СК  України дочка, син  можуть  бути звільнені  судом  від  обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
На  підтвердження того  факту, що позивач недобросовісно  виконувала свої  батьківські обов`язки  відносно  відповідачів, мало  опікувалась ними в дитинстві, що  до  2011  році  вони допомагали матері,  а в 2011  році саме  остання  стала  ініціатором   розриву всіх відносин між ними,  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було  заявлено  клопотання  про  допит  в якості  свідків  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 , які були допитані  судом  першої  інстанції. 
Так,  онук  позивача - свідок  ОСОБА_10    в суді  першої інстанції  підтвердив, що   його  батько   ОСОБА_3   до  2015 року не  відмовляв у допомозі   і піклуванні  своїй  матері,  їздив до неї,  робив ремонт в її  будинку, привозив продукти, купував медикаменти, давав гроші. ОСОБА_2   також допомагала,  поставила нові  пластикові вікна в її будинку.  Після  2015 року  бабуся заборонила  з`являтися в будинку. 
  Свідок  ОСОБА_9 , дружина  відповідача, суду пояснила, що   з 1986  року по  1988  рік вони проживали  разом  з  позивачем. Свідок  опікувалася ОСОБА_2 , допомагала  їй робити домашнє завдання,   водила    її до школи, оскільки в цей час  позивач  зловживала  алкогольними напоями.   До  2015 р.  з позивачем  були нормальні  відносини,  вони  разом  відпочивали на  дачі,  чоловік робив там ремонт. В подальшому  ОСОБА_1   сказала, що  потрібно  або сплачувати  кошти, або  звільняти  кімнату. З того часу вони перестали спілкуватися. 
Свідок  ОСОБА_11 , друг  відповідача  ОСОБА_3 ,   суду пояснив,  що  він  чув не дуже  добрі  відгуки про  його матір.  Відповідач ОСОБА_3    постійно  купував їй  продукти,  ліки, давав гроші.  З  2015 року  відносини  вони не  підтримують. 
З огляду  на  підстави  для   звільнення  від  обов`язку дочки, сина   утримувати   свою матір,  висновок суду  першої  інстанції  про те, що  покази вказаних  свідків не  мають  правового  значення   для вирішення  даного  спору є необґрунтованими. 
Разом  з тим, даючи правову  оцінку  показам вказаних свідків, колегія суддів  дійшла  висновку, що останні не  є достатніми  доказами на підтвердження  ухилення  позивача   від  виконання  своїх  батьківських обов`язків по  відношенню  до  відповідачів. 
Відповідно  до  ст. 205  СК  України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Як вбачається  з договору  дарування  садового  будинку  від  30.10.2010 року, ОСОБА_1   подарувала, а ОСОБА_4    прийняв у дар   садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться  в АДРЕСА_1 . Сторони оцінюють  дарунок  в 204 695  грн.  Одночасно  із садовим будинком   дарувальник дарує і земельну  ділянку , на якій знаходиться  зазначений садовий будинок (а.с.172  т.1)
Позов  до сина  ОСОБА_4   про стягнення  аліментів  ОСОБА_1 не  пред`являла, зазначивши, що  останній  фактично  її утримує. 
Судом  встановлено,  що  родина  відповідача  ОСОБА_2    складалася  з  чоловіка,  ОСОБА_5 та сина  ОСОБА_12 ,  1996 року народження,  який  помер  ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_2 не  працює, 06.07.2010  року   звільнилась з  роботи   за власним бажанням (а.с. 100  т.1). 
Відповідно  до  консультації  гастроентеролога  від 14.03.2018, ОСОБА_2 має   хронічний гастродуоденіт  (а.с.97 тр.1).
Відповідно  до  висновку  магнітно-резонансної  томографії  поперекового  відділу хребта Київського міського  консультативно-діагностичного  центру від 4.07.2015,  ОСОБА_2   має  захворювання на  остеохондроз (а.с.  98 т.1).  
Відповідач  ОСОБА_3    перебуває  у  зареєстрованому шлюбі  з  ОСОБА_9 ,  від якого  мають   доньку ОСОБА_6 , 2002  року народження. 
Відповідно до  довідки  ТОВ  «Делькар»  заробітна  плата   ОСОБА_3   станом  на  квітень  2018 року  становила  13 250 грн (а.с.68 т.1).
Відповідно до  даних  медичної документації,  останній  має захворювання  поперекового  відділу  хребта та  потребує лікування  (а.с. 69-73 т.1).  
Відповідно   до довідки   садівничого товариства «Гіпсовик»   від 15.06.2018,  ОСОБА_3   з 1998 року  має у власності земельну  ділянку  площею   509,59 м2 за  адресою:  АДРЕСА_2 . На ділянці  розташовано  3-х поверховий будинок,  проведено  газопостачання,   будівельні та оздоблювальні  роботи  не  завершено.  Обстеження  будівлі не проводилось  (а.с. 200  т.1).
Дослідивши надані   докази   на  підтвердження  матеріального та сімейного стану  сторін, враховуючи  надання  позивачу  допомоги від  сина  ОСОБА_4 ,    до  якого  не було пред`явлено  позов, з урахуванням потреби позивача у забезпеченні  необхідних умов для існування  та достатній життєвий рівень, колегія суддів дійшла висновку про   наявність  правових  підстав для стягнення  з  відповідачів  на  користь позивача  аліментів  в розмірі  по  400   грн щомісячно    з кожного, починаючи з 06.10.2017 року    довічно. 
За наведених обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позовну  заяву подано  у жовтні  2017 року, ставка судового  збору  за подання  до  суду  позовної заяви майнового  характеру  фізичною особою  становила  1 відсоток ціни позову, але не  менше  0,4 розміру прожиткового  мінімуму  для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб  - 1 600  грн). 
Оскільки позовні вимоги  підлягають  задоволенню частково,  то  розмір  судового  збору,  який підлягав сплати  при зверненні  до     суду з цим позовом,   підлягає стягненню  з  відповідачів в  дохід  держави пропорційно  задоволеним вимогам,  а саме в розмірі  170,67  грн  з кожного  відповідача (розмір  заявлених  позовних вимог - 1500 грн (100 %), розмір  вимог,  що підлягають задоволенню - 400  грн  (26,7%), розмір  судового збору,  що  підлягав сплати при зверненні  до  суду  з цим позовом  до  одного  відповідача - 640  грн   (640  грн х 400  грн :1500 грн =170,67  грн). 
Розмір  судового  збору  за  подання  апеляційної скарги  підлягає стягненню в дохід  держави в розмірі  по  256 грн з  кожного  відповідача (170,67  грн  х150%). 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Хромова Михайла Миколайовича   задовольнити частково.  
Рішення  Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року      скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення. 
Позов   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути  з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  АДРЕСА_3 , реєстраційний номер   облікової картки  платника податків НОМЕР_1 ),  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер   облікової картки  платника податків НОМЕР_2 )  аліменти  на  утримання  матері  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  АДРЕСА_3 ,  реєстраційний номер   облікової картки  платника податків НОМЕР_3 ) у твердій грошовій сумі у розмірі  по  400  грн  з кожного,  починаючи з  06.10.2017  довічно. 
В задоволенні  решти позову  - відмовити. 
Стягнути  з ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 в дохід  держави витрати  по  сплаті судового  збору    по  426,67 грн  з кожного. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню  в касаційному порядку  не  підлягає. 
Повне судове рішення  складено 28 травня 2020  року.
 
Суддя-доповідач:                                                   Г. М. Кирилюк 

Судді:                                                                      І. М. Рейнарт                                 

                                                                                 Т. А. Семенюк