ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3128/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 червня 2020 року                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,                                                                                                                        Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
    
 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до   Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (ухвалою від 27.02.2020 замінено первісного на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.04.2019 № 2183/05 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії, як учаснику бойових дій, починаючи з 31.01.2019;
- зобов`язати Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій, починаючи з 31.01.2019.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.01.2019 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, рішенням від 04.04.2019, відповідач відмовив у призначенні дострокової пенсії у зв`язку з відсутністю у заявника необхідних документів, що підтверджують її статус, як військовослужбовця. Зокрема, відповідач зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивач працювала в Демократичній Республіці Афганістан за наймом, а не проходила військову службу, відтак, остання права на дострокову пенсію за віком не набула. Натомість, в позовній заяві зазначено про те, що позивач має необхідний для призначення дострокової пенсії статус; на момент звернення до відповідача досягла віку та має трудовий стаж, необхідні для призначення пенсії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.04.2019 № 2183/05 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, починаючи з 31.01.2019, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.11.2018 має статус учасника бойових дій. (а.с. 10)
31.01.2019 позивач звернулася до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення пенсії за віком.     (а.с. 55)
До заяви позивач надала наступні документи, зазначені в розписці-повідомленні (а.с. 54): довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 ; трудову книжку № НОМЕР_4 ; військовий квиток № НОМЕР_5 ; диплом про навчання НОМЕР_6 ; довідку ГУ ДФС у Київській області від 25.01.2019 № 1618/фоп/10-36-51 про облік як суб`єкта підприємницької діяльності; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 ; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 .
На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії - 31.01.2019, позивачу виповнилось 52 роки.
За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів, Переяслав-Хмельницьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області прийнято рішення від 04.04.2019 № 2183/05 про відмову в призначенні позивачу пенсії.        (а.с. 51-52)
Відмова обґрунтована відсутністю необхідних документів, що підтверджують наявність у позивача статусу військовослужбовця, адже, на переконання відповідача, ОСОБА_1 працювала в Демократичній Республіці Афганістан саме за наймом, а не проходила військову службу, з чим відповідач пов`язує відсутність статусу військовослужбовця у останньої, необхідного для призначення пенсії. Також, в рішенні про відмову в призначенні пенсії від 04.04.2019 № 2183/05, відповідач посилається на довідки від 24.01.2019 № 2 та від 31.01.2019 № 22, які видані Переяслав-Хмельницьким об`єднаним міським військовим комісаріатом щодо проходження ОСОБА_1 військової служби в Радянській Армії, в т.ч. в діючій армії на території Демократичної Республіки Афганістан з 23.07.1987 по 21.06.1988.
Так, в матеріалах справи міститься довідка Переяслав-Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату від 31.01.2019 № 22 на підтвердження проходження військової служби ОСОБА_1 в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі, під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) на території Демократичної Республіки Афганістан з 23 липня 1987 року по 21 червня 1988 року. В зазначеній довідці зазначено також, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці. (а.с. 72)
В наявній в матеріалах справи довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.01.2019 № 2 зазначено про проходження позивачем служби в Радянській Армії у військовому званні рядова з 23.07.1987 по 21.06.1988, в тому числі в складі діючої Армії з 23.07.1987 по 21.06.1988 (Демократична Республіка Афганістан). (а.с. 71)
Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-          згідно положень ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», правом на дострокове призначення пенсії за віком наділені, серед іншого, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, та особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 та п. 20 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
-          в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі, під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) на території Демократичної Республіки Афганістан з 23 липня 1987 року по 21 червня 1988 року, які аналізувались відповідачем в рішенні про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком. При цьому, інформація щодо проходження ОСОБА_1 військової служби безпідставно не врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення;
-          оскаржуване рішення ґрунтувалося не на нових доказах, а на довільній переоцінці відповідачем наявних довідок.
-          згідно записів з військового квитка серії НОМЕР_9 , основною цивільною спеціальністю позивача є фельдшер-лаборант, позивач має військове звання «рядова» та військово-облікову спеціальність Фельдшер середніх медспеціалістів;
-          таким чином, суд першої інстанції дійшов висновків, що відмова у призначенні позивачу дострокової пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка викладена у рішенні Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.04.2019 № 2183/05, є протиправною.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до норм ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Приписами ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», врегульовано питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян. Увідповідності до п. 4 частини першої вказаної статті, право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Отже, правом на дострокове призначення пенсії за віком наділені, серед іншого, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, та особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 та п. 20 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
При цьому, ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасники бойових дій належать до ветеранів війни. Ветерани війни, з огляду на положення ч. 1 зазначеної вище статті, є особами, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються особи вільнонайманого складу Збройних Сил, військ і органів Міністерства внутрішніх справ і Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, які займали штатні посади у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Другої світової війни та інші періоди ведення бойових дій, або перебували в ці періоди у містах, участь в обороні яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, встановлених для військовослужбовців частин діючої армії.
В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції звернув увагу на те, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі, під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) на території Демократичної Республіки Афганістан з 23 липня 1987 року по 21 червня 1988 року.
Зокрема, зазначена інформація міститься в довідках Переяслав-Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату від 24.01.2019 № 2 та від 31.01.2019 № 22, підставою яких є архівна довідка Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» № 4/69448 від 28 червня 2018 року.
Водночас, колегія суддів вказує на те, що згідно архівної довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» № 4/69448 від 28 червня 2018 року, виданої позивачу, слідує, що за архівними документами ОСОБА_2 , 1966 року народження (повна дата народження не вказана), працювала  у військовій частині польова пошта НОМЕР_10 з 23 липня 1987 року (наказ № 169 від 27.07.1987 року) по 21 червня 1988 року (наказ № 121 від 21.06.1988) на посаді лаборанта медичного пункту. Військова частина польова пошта НОМЕР_10 з 20.12.1980 по 4.02.1989 приймала участь в бойових діях на території Республіки Афганістан. (а.с.18, 53) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 10.03.1990 року, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 . (а.с. 9)
Тож, суд першої інстанції, на підставі аналізу вказаних документів зазначив, що інформація щодо проходження ОСОБА_1 військової служби безпідставно не врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, відтак, оскаржуване рішення ґрунтувалося не на нових доказах, а на довільній переоцінці відповідачем наявних довідок. 
Суд першої інстанції також звернув увагу, що згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 , остання прийняла 08.08.1987 урочисте зобов`язання при прийомі її на роботу до військової частини польова пошта НОМЕР_10 .
          Колегія суддів вважає вказані вище висновки суду першої інстанції помилковими, адже згідно архівної довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» № 4/69448 від 28 червня 2018 року, позивач саме працювала  у військовій частині на посаді лаборанта медичного пункту, проте, в цій довідці не зазначається про проходження позивачем військової служби.
          Щодо довідок Переяслав-Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату від 24.01.2019 № 2 та від 31.01.2019 № 22, у яких вказано про те, що позивач проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) в Афганістані з 23.07.1987 року по 21.06.1988 (підстава - архівна довідка № 69448), колегія суддів наголошує, що перелічені довідки видані на підставі архівної довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» № 4/69448 від 28 червня 2018 року, проте, у ній не йде мова про проходження позивачем військової служби, а чітко вказується на про роботу у військовій частині на посаді лаборанта медичного пункту. Інших належних підтверджень змісту цих довідок, вони не містять, колегією суддів не встановлено.
          Натомість, суд першої інстанції, зазначаючи про те, що з військового квитка серії НОМЕР_9 , виданого Ірпінським   міським військовим комісаріатом Київської області 12.09.1985 року на ім`я ОСОБА_2 , слідує, що основною цивільною спеціальністю позивача є фельдшер-лаборант, позивач має військове звання «рядова» та військово-облікову спеціальність Фельдшер середніх медспеціалістів. (а.с. 15-16), помилково не звернув увагу на те, що у графі присвоєно військове звання міститься запис - рядова, однак там відсутні будь-які необхідні відомості про те, ким було присвоєно вказане звання, також відсутні номер та дата відповідного наказу, підпис та печатка уповноваженого органу. Жодних інших записів, які б давали змогу встановити про проходження позивачем військової служби, у військовому квитку серії НОМЕР_9 немає. 
          Проте, в матеріалах справи наявні записи в трудовій книжці позивача про роботу у військових частинах на посаді лаборанта в медпункті. (а.с. 11-12)
          Знаходячись в Афганістані, позивач була вільнонайманою особою та працювала на посаді лаборанта у військовій частині, тобто, не мала статусу військовослужбовця.
Відповідно до положень вказаного Закону, право на достроковий вихід на пенсію мають не особи зі статусом учасників бойових дій, а лише військовослужбовці - учасники бойових дій.
Статус учасника бойових дій дає позивачу право на отримання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не право на дострокову пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, посилання на те, що постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям», встановлено право на зарахування пільгового стажу для призначення пенсії не тільки військовослужбовцям, але і робітникам і службовцям, які виконували інтернаціональний обов`язок в інших країнах, в яких ведуться бойові дії є безпідставними з огляду на наступне.
Підпунктом «а» п. 1 спільної постанови Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» було передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.
Відповідно до п. 6 вказаної постанови, дія п. 1- 5 розповсюджуються на військовослужбовців Радянської Армії та Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР (включаючи військових радників і спеціалістів), які приймають участь у бойових діях, працівників та службовців, які виконують інтернаціональний обов`язок в інших країнах, які проводять бойові дії, та їх сім`ї.
В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач набула статус учасника бойових дій на підставі п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». (а.с. 59)
Отже, статус учасника бойових дій надається не тільки військовослужбовцям, але й іншим особам, які не проходили військову службу.
Проте, п. 1- 5 постанови Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям», не передбачено такої пільги як призначення пенсії із зниженням пенсійного віку (дострокова).
Тож, надані позивачем до пенсійного органу документи хоч і підтверджують статус учасника бойових дій, однак, не доводять наявності в неї статусу військовослужбовця, та не встановлюють її приналежність до кола осіб, які відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мають право на дострокове призначення пенсії. Позивач, займала штатну посаду у військовій частині та була вільнонайманим працівником, що не є тотожним зі статусом військовослужбовця. Наданих до пенсійного органу документів, що підтверджують статус позивача - військовослужбовець, не було достатньо для задоволення відповідачем заяви про призначення позивачу дострокової пенсії.
          Колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягали задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Висновки суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення спору, з огляду на що, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

       
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                              О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                   В.В. Кузьменко                                                                                                    
                                                                                                                 О.І. Шурко