ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5983/19                                       Головуючий у 1-й інстанції:  Леонтович А.М. 
                                                                                               Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                                  Василенка Я.М.,
суддів                                                            Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі                                                  Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, податкової вимоги, - 
                                           В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 0000253304, № 0000263304, № 0000273304, № 0000283304; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску; 
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання інформації та її документального підтвердження щодо отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна та понесених для його отримання витрат фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 було направлено письмовий запит від 28.03.2019 № 8002/Ц/10-36-13-03, який був направлений засобами поштового зв`язку на податкову адресу ОСОБА_1 . 19.04.2019  (а.с. 83-84).
02.05.2019 до ГУ ДФС у Київській області надійшов лист від   ОСОБА_1 (вх. ГУ ДФС у Київській області від 07.05.2019р. № 47543/Ц/10-36). 
Наказом Головного управління ДФС у Київській області від 11.07.2019 № 1459 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 » призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з 01.01.2015 по 31.12.2018 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна (а.с. 26).
У період з 19.07.2019 по 25.07.2019 на підставі п.п.78.1.2, п.п.78.1 ст. 79 Податкового кодексу України та наказу 11.07.2019 № 1459 головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Бунчаком М.В. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 (а.с. 19-27).
За результатами проведеної перевірки складено акт від 01.08.2019 № 687/10-36-13-03/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2015 по 31.12.2018» (далі - акт перевірки) (а.с.17-27).
У вказаному акті перевірки посадова особа контролюючого органу зазначила про те, що відповідно до наданої інформації інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради листом від 19.03.2019 № 9730/9, фізична особа ОСОБА_1 є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку на підставі декларації про готовність об`єктів до експлуатації, які належать до III категорії складності, виданої департаментом Державного архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за наступною адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89-90). А також те, що ОСОБА_1 здійснював будівництво багатоквартирного житлового будинку за видом діяльності 41.10 «Організація будівництва будівель» та продаж нерухомого майна (квартир) за видом діяльності 68.10 «Купівля та продаж власного нерухомого майна» в АДРЕСА_1 адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта нерухомості та відомостями про отримання доходу (а.с.91-97).
В акті перевірки зазначено, що фізична особа - ОСОБА_1 набував у власність об`єкти нерухомого майна шляхом їх будівництва, замовником якого він безпосередньо виступає, після введення об`єктів нерухомості в експлуатацію на підставі записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державними реєстраторами та приватними нотаріусами.
У подальшому, як зазначено в акті перевірки, позивачем реалізовувались об`єкти нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу, які посвідчувались нотаріально.
У ході перевірки встановлено, що згідно з відомостями, які містяться в центральній базі даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України інформація щодо здійснення діяльності з реалізації об`єктів нерухомого майна за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від реалізації об`єктів нерухомого майна за ознакою доходу « 104» - частина доходів від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого всього у сумі 3  407 020, 00 грн., у тому числі за 2015 рік - 731 826, 05 грн., 2016 рік - 1 413 040, 00 грн., за 2017 рік - 149 738, 00 грн. та за 2018 рік - 1 112 416,1 грн.
Згідно з інформацією, яка міститься в інтегрованих картках ІС «Податковий блок» встановлено, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 також на постійній основі відповідно до п. 172.5 ст.172 Кодексу сплачувались податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від продажу об`єктів нерухомого майна фізичним особам - покупцям на загальну суму 176 529, 00 грн., у тому числі за 2015 рік - 731 826, 05 грн., за 2016 рік - 81 413,70 грн., за 2017 рік - 22 399, 00 грн. та за 2018р. - 72715,40 грн., виходячи з чого сума отриманого доходу платником податків від продажу об`єктів нерухомого майна за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 становить всього 3 530 580,00 грн.. у тому числі за 2015 рік - 731 826, 05 грн., за 2016 рік - 1 628 274, 00 грн., за 2017 рік - 447 998, 00 грн. та за 2018 рік - 1 454 308,00 грн.
Висновками перевірки встановлено отримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 доходу від реалізації об`єктів нерухомого майна всього у сумі 4  262 406, 05грн., у тому числі за 2015 рік - 731 826, 05 грн., за 2016 рік - 1 628 274, 00 грн., за 2017 рік - 447 998, 00 грн. та за 2018 рік - 1 454 308, 00 грн. (а.с. 27).
05.09.2019 ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с. 17).
За наслідками встановлених порушень в акті перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2019 № 0000253304, від 05.09.2019 №0000263304, від 05.09.2019 №0000273304, від 05.09.2019 №0000283304 (а.с.42-45) та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2019 № Ф-0000243304 (а.с.47).
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від реалізації об`єктів нерухомого майна за ознакою доходу « 104» - частина доходів від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна. При цьому, систематичний продаж фізичними особами нерухомого майна, у т.ч. власного, з метою одержання прибутку є підприємницькою діяльністю, та підтверджує, що діяльність фізичної особи - платника податків позивача з будівництва та реалізації об`єктів нерухомого майна у багатоповерхових житлових будинках спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та здійснюється з метою одержання прибутку, а тому є підприємництвом, а суб`єкт підприємництва - підприємцем.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Також, апелянт зазначає, що контролюючим органом не доведено правомірності висновків акту перевірки щодо визначення чистого доходу та формування податкових зобов`язань з ПДФО за правилами для фізичних осіб-підприємців. Крім того, апелянт зазначає про недотримання відповідачем законодавства при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Щодо дотримання відповідачем законодавства при призначенні документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 20.1.4. та пункту 75.1 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, документальні позапланові виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п/п. 78.1.1. ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої підстави, як - отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Таким чином, законною може бути визнана перевірка, призначенню якої передує направлення платнику податків запиту, який відповідає встановленим вимогам, та ненадання відповіді на складений у відповідності до вимог ПК України запит контролюючого органу (відповіді на законний запит).
При цьому, запит фіскального органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, містити чітко визначені обставини, які свідчать про порушення платником податків вимог податкового законодавства.
Між тим, порушення вимог щодо складання, оформлення, надіслання запиту нівелюють його юридичну значимість та не створюють для платника податків будь-яких правових наслідків для цілей його виконання.
Іншими словами, платник податків не зобов`язаний виконувати, надавати відповідь на незаконний запит, на запит, який не відповідає встановленим вимогам.
Так, враховуючи вищевказане, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог п. 73.3. ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
З наведеного вбачається, що наявність печатки є одним з обов`язкових елементів, які зумовлюють надання такому запиту юридичної значимості, обов`язковості, відсутність якого у свою чергу звільняє платника від обов`язку надавати відповідь на такий запит, що в свою чергу виключає право контролюючого органу призначати проведення перевірки з підстав ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит, а у разі прийняття рішення, оформленого наказом, про призначення перевірки за вказаних обставин такий наказ може бути визнано протиправним та скасовано.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 826/9082/15.
З матеріалів справи вбачається (а.с. 83-84), що на запиті ГУ ДФС у Київській області від 28.03.2019 № 8002/Ц/10-36-13-03 про надання позивачем інформації та її підтверджуючих документів, який засвідчений безпосередньо контролюючим органом, не вбачається наявності печатки ГУ ДФС у Київській області.
Вищенаведені обставини позбавляють вищезгаданий запит юридичної значимості та не зумовлювали виникнення у позивача обов`язку надання на нього відповіді.
При цьому, ненадання позивачем відповіді та документів на такий запит не може бути підставою для призначення перевірки на підставі п/п. 78.1.1. ПК України, а тому колегія суддів приходить до висновку про протиправність призначення та проведення перевірки.
Щодо зазначення в оскаржуваному наказі такої підстави для проведення перевірки, як п/п. 78.1.13 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п/п. 78.1.13 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.
При цьому, колегія суддів звернула увагу, що оцінка правомірності наказу про проведення документальної перевірки, у тому числі позапланової невиїзної, повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки.
У даному випадку, як вбачається з оскаржуваного наказу, у ньому, крім власне посилання на вищезгаданий п/п. 78.1.1. ПК України, міститься також посилання на п/п. 78.1.13 ПК України, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, у т.ч. щодо здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, посилання на що відсутнє в оскаржуваному наказі. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначення перевірки оскаржуваним наказом відбулось також і без дотримання вимог п/п. 78.1.13 ПК України та в порушення вказаних вимог, що, у свою чергу, також зумовлює висновок про протиправність оскаржуваного наказу з підстав призначення перевірки на підставі п/п. 78.1.13 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що наведене є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування всіх оскаржуваних рішень про донарахування податків, зборів та штрафних санкцій, як таких, що ґрунтуються на доказах, здобутих з порушенням закону, незаконним шляхом.
Щодо висновків контролюючого органу, які викладені в акті перевірки, а саме, про донарахування ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб від продажу об`єктів нерухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що сторонами визнається та не заперечується той факт, що позивач за результатами виконання угод з підрядними організаціями став власником об`єкта нерухомого майна (багатоквартирного житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював надалі продаж квартир фізичним особам за нотаріально посвідченими договорами.
Відмінність підходів щодо оподаткування згаданих операцій з продажу квартир полягає у тому, що позивач вважає, що вказані операції, податковим агентом при оформленні яких виступає нотаріус, оподатковуються як дохід фізичної особи за правилами п/п. 172.2. ПК України та за ставкою 5 %.
У той же час, контролюючий орган, визнаючи, що позивач не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, вважає, що позивачем фактично здійснюється підприємницька діяльність та ОСОБА_1 фактично є підприємцем, хоча і без реєстрації, а тому, на думку відповідача, дохід від продажу квартир підлягає оподаткуванню згідно з п. 177.1 ПК України, як дохід фізичної особи - підприємця, отриманий протягом календарного року від провадження господарської діяльності з оподаткуванням за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ПК України (18 %).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в рамках адміністрування податку на доходи фізичних осіб, особливості оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна визначені ст. 172 ПК України.
Так, відповідно до п. 172.2. ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 167.2. ПК України, посилання на яку прямо міститься у п. 172.2. ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом, що має місце у даному випадку виходячи із змісту п. 172.2. ПК України щодо посилання, крім іншого, на ставку у розмірі 5 %.
З аналізу вказаних норм вбачається, що вони є спеціальними та застосовуються за наведених у п. 172.2. ПК України умов, яким відповідають проведені операції з продажу квартир позивачем.
Так, правила п. 172.2. ПК України застосовуються у випадку продажу протягом звітного періоду більш як одного з об`єктів нерухомості. 
При цьому, гранична межа кількості таких операцій за такий період, чи вартості таких операцій, - не обмежена, а тому відсутні обмеження для застосування положень п. 172.2. ПК України при продажу фізичною особою (не підприємцем) більше одного об`єкту нерухомості протягом звітного періоду. 
Отже, вказані положення прямо, беззастережно та чітко визначають правила застосування п. 172.2. ПК України та підстав застосовувати іншу норму немає.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що за вищезгадані операції позивач правомірно застосовував ставку оподаткування у розмірі 5 відсотків.
Доводи контролюючого органу щодо прирівняння позивача для цілей оподаткування до суб`єктів господарської діяльності та застосування до позивача правил для оподаткування фізичних осіб - підприємців, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки такі правила не встановлені ПК України, а примусова реєстрація статусу підприємця не передбачена.
При цьому, з боку відповідача не надходило претензій відносно математичних розрахунків, правильності нарахування ПДФО за ставкою 5 %, тобто виходячи власне з положень п. 172.2. ПК України. Також, з боку податкового органу не надходило і заперечень відносно оцінки майна (квартир) при їх продажу.
За таких обставин, підстави для висновку про порушення позивачем податкового законодавства при реалізації зазначених вище угод відсутні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що контролюючим органом не доведено правомірності висновків акту перевірки щодо визначення чистого доходу та формування податкових зобов`язань з ПДФО за правилами для фізичних осіб-підприємців, а тому податкове повідомлення-рішення від 05.09.2019 № 0000253304 щодо донарахування ПДФО є протиправним та підлягає скасуванню. 
При цьому, оскільки всі похідні донарахування зобов`язань з ЄСВ, військового збору, штрафні санкції, тощо ґрунтуються на висновках відповідача щодо формування позивачем доходу та, рахуючи ці висновки необґрунтованими та протиправними, колегія суддів вважає, що такі рішення, а саме податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 0000263304, № 0000273304, № 0000283304, рішення від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304 також є протиправними та підлягають скасуванню.
Крім того, враховуючи те, що у даному випадку відносно позивача контролюючим органом застосовуються інші положення, які як встановлено вище, не підлягають застосуванню до вищезгаданих операцій, колегія суддів звертає увагу на положення п. 56.21. ПК України, якими передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Отже, враховуючи імперативність правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків такого платника, колегія суддів вважає, що контролюючий орган був зобов`язаний прийняти рішення на користь позивача.
Посилання відповідача та суду першої інстанції на практику апеляційного суду колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до норм КАС України, зокрема ст. 7, рішення суду апеляційної інстанції та наведені в них правові висновки не є джерелами права та не є обов`язковими для врахування судами при вирішенні інших спорів. До того ж, колегія суддів зауважує, що правовідносини у справах, на рішення у яких посилається відповідач, не є аналогічними з правовідносинами у даній справі. Більше того, позиція суду апеляційної інстанції не є однозначною, з огляду на наявність рішень, прийнятих на користь особи, яка здійснювала реалізацію нерухомого майна.
Також, посилання контролюючого органу на постанову Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 826/13138/15 колегія суддів вважає помилковими та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки обставини перевірки у справі № 826/13138/15 стосувалися саме перевірки фізичної особи-підприємця, яка була зареєстрована як СПД та платник єдиного податку, висновки акту перевірки стосувалися перевищення ліміту доходів, встановленого для ІІІ групи, продажу нерухомості саме в рамках зареєстрованої підприємницької діяльності, а тому висновки Верховного Суду у вказаній справі є неспівставними з обставинами даної справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 9  605, 00 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 14  407, 50 грн., які слід стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, податкової вимоги задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 0000253304, № 0000263304, № 0000273304, № 0000283304. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску. 
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ: 43141377, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 24  012, 50 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                     Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                                 Кузьменко В.В. 

                                                                                                           Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 25.05.2020.