Справа № 126/904/19
Провадження № 22-ц/801/729/2020
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року	Справа № 126/904/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                Ковальчука О. В.,
суддів:                          Сала Т. Б., Якименко М. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу,
за апеляційною скаргою Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 20 травня 2019 року у м. Бершадь суддею цього суду Хмель Р. В., дата складання його повного тексту не відома, 
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 вересня 2009 року та договору дарування ВМО 213849 від 18 вересня 2009 року він є власником 1/5 та 9/100 частин нежитлової будівлі контори, розташованої по АДРЕСА_1 . Позивач разом з іншими співвласниками використовують вказану будівлю на підставі угоди про сумісне використання від 23 липня 2008 року. 
ОСОБА_2 , який є співвласником вказаної будівлі на праві спільної часткової власності, вирішив продати належну йому частку та 04 квітня 2019 року уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу 1/10 частки нежитлової будівлі - контори А, площею 82,0 кв. м., що розташована по АДРЕСА_1 . Після підписання цього договору відповідач отримав від позивача грошові кошти та передав останньому усю документацію на продану частину приміщення та ключі. Цього ж дня вони звернулись до нотаріуса для посвідчення вказаного договору, однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру, у якому зазначається кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташована відчужувана нежитлова будівля, що є порушенням істотних умов для укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Надати нотаріусу вказані документи сторони не мають можливості, оскільки на земельну ділянку, на якій розташоване відчужуване нерухоме майно, документація із землеустрою не виготовлялась, площа не уточнена, межі не встановлено та кадастровий номер не присвоєно.
Пославшись на викладене та на те, що погодивши усі істотні умови договору та вчинивши ряд дій, спрямованих на реальне його виконання, сторони договору з незалежних від них причин позбавлені можливості нотаріально посвідчити укладений між ними договір, що порушує їх права на володіння користування та розпорядження належним їм майном, ОСОБА_1 просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/10 частки нежитлової будівлі - контори А, площею 82,0 кв. м., що розташована по АДРЕСА_1 , укладений між ним та ОСОБА_2 04 квітня 2019 року.
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, Заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області), посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним, обґрунтованим та таким, що не порушує права та законні інтереси держави, тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційне провадження закрити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ГУ ДПС у Вінницькій області просило врахувати їх пояснення про те, що згідно даних Автоматизованої інформаційної системи «Податковий БЛОК» 10 березня 2020 року ОСОБА_2 сплатив обов`язкові платежі до бюджету, а саме: податок на доходи фізичних осіб у сумі 3168,50 грн та військовий збір у сумі 951, 00 грн.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом..
Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Заступник прокурора Вінницької області зазначив про наявність інтересу держави в оскарженні рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року у зв`язку з тим, що вирішення у судовому порядку спору шляхом визнання права власності на нежитлове приміщення за позивачем позбавило державу відповідних надходжень до бюджету, передбачених положеннями ст. 172 ПК України, ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є складовою правової системи України відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 1 Першого протоколу передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно з абз. 1 ст. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України).
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Статтею 172 ПК України щодо порядку оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна встановлено, що сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни; особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити доход від такого відчуження у річній податковій декларації (п. 172.5 цієї статті).
Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п. 179.71 ст. 179 ПК України).
За приписами п. 10 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» з підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності та фізичних осіб, які придбавають нерухоме майно стягується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до технічного паспорту, виготовленого 12 вересня 2008 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20216561 від 12 вересня 2008 року (а. с. 6-11) ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/10 частка майнового комплексу нежитлової будівлі - контори, площею 82,0 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 .
У висновку про вартість майна від 20 березня 2019 року зазначено, що ринкова вартість 1/10 нежитлової будівлі контори, площею 82 кв. м., розташованої по АДРЕСА_1 становить АДРЕСА_2 грн (а. с. 14).
22 березня 2019 року Виконавчим комітетом П`ятківської сільської ради Бершадського району Вінницької області видано довідку № 289 про те, що на земельну ділянку, орієнтованою площею 0,50 га, розташовану по АДРЕСА_1 документація із землеустрою не виготовлялась, площа не уточнена, межі не встановлено та кадастровий номер не присвоєно (а. с. 20).
04 квітня 2019 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 письмовий договір купівлі-продажу 1/10 частки майнового комплексу нежитлової будівлі - контори, площею 82,0 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 (а. с. 26-28). Відповідно до умов цього договору продаж здійснено за 63730,00 грн, що відповідає вартості майна, визначеній у висновку від 20 березня 2019 року.
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 квітня 2019 року № 52/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу 1/10 частки майнового комплексу нежитлової будівлі - контори, площею 82,0 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру, у якому зазначається кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташоване відчужуване нерухоме майно.
10 березня 2020 року ОСОБА_2 подав до Бершадської державної податкової інспекції Тростянецького управління Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, у якій зазначено про отримання ним доходу від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна на суму 63370,00 грн ( а. с. 84-86). У цій декларації визначено суму податку, що підлягає сплаті самостійно, а саме: податок на доходи фізичних осіб - 3168,50 грн, військовий збір - 950,55 грн.
Згідно з квитанціями № 23, 24 від 10 березня 2020 року ОСОБА_2 сплатив податок на доходи фізичних осіб в сумі 3168,50 грн та військовий збір в сумі 950,55 грн. (а. с. 87).
Відповідно до даних Автоматизованої інформаційної системи «Податковий БЛОК» 10 березня 2020 року ОСОБА_2  сплатив обов`язкові платежі до бюджету, а саме: податок на доходи фізичних осіб у сумі 3168,50 грн та військовий збір у сумі 951, 00 грн. (а. с. 106-107).
Згідно з квитанцією № 48758927 від 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 сплатив 633,70 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за купівлю нерухомого майна .
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово зазначав, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).
З урахуванням наведеного та виконанням сторонами зобов`язання щодо сплати податків та зборів, передбачених положеннями ст. 172 ПК України і ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушення інтересів держави у зв`язку з ненадходженням коштів до Державного бюджету, та, як наслідок, відсутність підстав для перегляду та скасування рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили 20 червня 2019 року. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                         О. В. Ковальчук

Судді :                                               Т. Б. Сало
    
                                                     М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 21 квітня 2020 року.