ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5594/17  Номер провадження 22-ц/814/844/20	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду:
головуючого: Триголова В.М.,
       суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
секретар: Ачкасова О.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 березня 2018 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки її виплати та відшкодування моральної шкоди,- 

В С Т А Н О В И Л А :

       У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки її виплати та відшкодування моральної шкоди.
       Позов мотивований тим, що 03.07.2017 року позивач звільнився з посади начальника відділу кадрової  та юридичної роботи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області з підстав ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням законодавства про працю з боку роботодавця. 03.07.2017 року в порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України відповідач не здійснив з ним розрахунок та не виплатив кошти, згідно ст.44 КЗпП України, у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Окрім того, у наказі про звільнення не зазначено відомостей щодо виплати позивачу вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України.
       На підставі викладеного, з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь  вихідну допомогу  у розмірі 21243,54 гривень в рахунок належних коштів згідно ст. 44 КЗпП України, середній заробіток у розмірі 27262,62 гривень, з розрахунку 354, 06 грн. середньоденного заробітку за період з 04.07.2017 року по 19.09.2017 року (77 діб) згідно ст. 117 КЗпП України, 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
       Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12.10.2017 року було замінено відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещаснитх випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області на належного відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.
       Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 березня 2018 рокупозов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки її виплати та відшкодування моральної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі  17950,14 гривень.
Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати з 04.07.2017 року по 15.03.2018 року в сумі  53551,43  гривень.
В задоволенні інших вимог позивачу ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень.
Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень.
Не погодившись з рішенням районного суду, Управління подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Відповідач у своїй скарзі посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не в повній мірі досліджено процедуру припинення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області. При цьому, заявлені ОСОБА_1 порушення його трудових прав щодо несвоєчасного повідомлення про зміну істотних умов праці та непроведення належних виплат є недоведеними і необгрунтованими, оскільки на час проведення звільнення Управління соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань уже не було роботодавцем позивача. Окрім того, про зміни умов праці його було повідомлено належним чином і у встановлені строки.
Також Управління не погоджується із проведеним розрахунком вихідної допомоги і середнього заробітку, а також стягнутими судовими витратами. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Управління з підстав незаконності і необгрунтованості. Заперечує проти доводів відповідача стосовно того, що Управління Фонду соціального страхування на час проведення звільнення не було роботодавцем позивача, оскільки у вказаний період Управління діяло як уповноважений орган при проведенні заходів реорганізації.
Також зазначає, що про зміну умов праці листом від 30.05.2017 року його не було належним чином повідомлено про зміну умов праці, а лише попереджено про реорганізацію з подальшим переведенням.
Рішення суду також оскаржив ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні його вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції невірно проведено розрахунок середнього заробітку, а саме не враховано виплачені одноразові премії, які були пов`язані з результатами праці. Також позивач не погоджується із висновками суду щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування завданої моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 березня 2018 року залишити без змін, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Відповідач звертає увагу, що одноразові виплати та виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо під час обчислення середньої заробітної плати не враховуються згідно із п.п. «б», п.п. «и» п.4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено і вбачається з матеріалів справи, що позивач працював на посаді начальника відділу кадрової та юридичної роботи управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області.
Відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України припиняються шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.
Постановами правління Фонду СС України від 08.02.2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, структури органів Фонду та створення робочих органів Фонду» та від 24.05.2017 року «Деякі питання реорганізації фондів соціального страхування» встановлено, що начальники управлінь виконавчої дирекції фонду соціального страхування України мали в строк до 30.06.2017 року запропонувати працівникам робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України посади у робочих органах виконавчої дирекції Фонду СС України.
В постанові від 24.05.2017 року №34 Фонд СС України в п. 1.3 постановив забезпечити попередження працівників виконавчих дирекції ФССНВ та ФСС з ТВП та їх робочих органів про зміну істотних умов праці до 01 червня 2017 року.
Як вбачається з персонального попередження від 30.05.2017 року, направленого за підписом Голови комісії з припинення Управління ВД ФССНВВ та отриманого особисто позивачем, останній був повідомлений про припинення управління, в якому він працює шляхом приєднання до управління виконавчої дирекції ФСС України у Полтавській області до 01.08.2017 року та повідомлено про переведення його на роботу до іншої установи за згодою, згідно ст. 32 КЗпП України.
В подальшому листом №27/22 від 20.06.2017 року Управління ВД ФСС України в Полтавській області, яке на той час не являлось роботодавцем позивача запропонувало останньому перейти на роботу до управління ВДФСС України в Полтавській області на посаду головного спеціаліста відділу юридичної роботи з 01.08.2017 року та надати згоду чи незгоду про переведення на роботу.
29 червня 2017 року позивачем була подана начальнику управління заява про звільнення його з 03 липня 2017 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем умов трудового законодавства, а саме: неналежне повідомлення про зміну істотних умов праці (лист № 27/22 від 20 червня 2017 року не відповідає вимогам статей 32, 36 КЗпП України).
Наказом № 4-к від 03.07.2017 року позивач був звільнений на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з порушенням законодавства про працю з боку роботодавця (а.с.57).
Відповідно до частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Згідно з частиною четвертою статті 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
У пункті 6 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
У той же час відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Згідно норм статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору, зокрема на частину першу статті 38 КЗпП України. (висновок Верховного Суду України у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-120цс12.)
Частиною першою статті 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Заява працівника про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України була акцептована роботодавцем, про що свідчить зміст наказу            № 4-к від 03 липня 2017 року та запис у трудовій книжці заявника, отже роботодавець не змінював вказані працівником у заяві від 29 червня            2017 року причини звільнення (порушення роботодавцем умов трудового законодавства), звільнивши працівника на вказаній у заяві підставі до моменту завершення процедури реорганізації та запланованої дати переведення в установу, внаслідок приєднання до якої підлягала припиненню установа, в якій працівник працював до звільнення.
Враховуючи викладене, суд прийшов до вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячної середньої заробітної плати з відповідача на користь позивача.
Згідно з п. 32 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.
Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 299, 17 грн.
Не заслуговують на увагу доводи позивача про неврахуванні судом при проведенні розрахунку виплачених премій. 
Пункт 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від. 08.02.1995 року передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Одночасно, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством, одноразові виплати та виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо (Пункт 4 розділу ІІІ Порядку).
Оскільки виплати премій позивачу за травень 2017 року та за червень 2017 року були одноразовими виплатами з нагоди святкових дат (Дня перемоги та державного свята Дня Конституції України), то такі премії не враховуються при обчисленні середнього заробітку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Оскільки позивачем не було надано належних і достатніх доказів понесення моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації свого життя, суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
За  таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення  Октябрського районного суду м.Полтави від 15 березня 2018 року та задоволення апеляційних скарг не встановлено.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що на момент звільнення ОСОБА_1 Управління соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань уже не було роботодавцем позивача, слід зазначити наступне.
Згідно наказу №711 від 26.05.2017 року «Про припинення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» було припинено юридичну особу - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області шляхом реорганізації приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області. У зв`язку з цим, призначено комісію з припинення.
За змістом ч.4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Таким чином після 26.05.2017 року функції роботодавця в розумінні трудового законодавства перейшли згідно ч.4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,                
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 березня 2018 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                          В.М. Триголов 

Судді:                                      А.І. Дорош 

О.А. Лобов