УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 671/376/19
Провадження № 22-ц/4820/599/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 травня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
                секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю апелянта та його представника, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області, Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Подільська зернова компанія» про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області в складі судді Бабій О.М. від 09 січня 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

       У березні 2019 року  ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 17 травня 1982 року він був прийнятий до складу членів колективного господарства «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка Волочиського району Хмельницької області. 28 вересня 1993 року рішенням сесії Гарнишівської сільської ради вирішено згідно клопотання колгоспу «Заповіт Ілліча» передати йому у колективну власність 1446 га землі, з них ріллі - 1235 га, садів - 24 га, сінокосів - 147 га, пасовищ - 40 га.
25 січня 1994 року позивач на підставі поданої ним заяви за власним бажанням був звільнений з роботи в колгоспі « Заповіт Ілліча », однак з членів колгоспу не був виключений.
23 січня 1996 року рішенням № 1 загальних зборів членів колгоспу «Заповіт Ілліча» було створено на базі колгоспу сільськогосподарське товариство закритого типу «Гарнишівське». В подальшому АТЗТ «Гарнишівське» було перетворено в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське», яке було визнано банкрутом та ліквідовано, а земельні ділянки (паї) були передані в оренду ТОВ «Агрофірма «Подільська зернова компанія».
З довідки Волочиської міської об`єднаної територіальної громади від 05.12.2018 року № 846 позивачу стало відомо, що він дійсно не був внесений у списки розпаювання членів колективного сільськогосподарського товариства колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка Волочиського району. 
Оскільки рішення сесії Гарнишівської сільської ради про передачу землі колгоспу « Заповіт Ілліча » у колективну власність та видачу державного акту на право колективної власності на землю було прийнято 28 вересня 1993 року, і на цей момент він був членом цього колгоспу, тому має право на земельну частку (пай), незважаючи на відсутність його в списках громадян, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю.
З цих підстав просив визнати за ним право власності на земельну частку в розмірі, що був встановлений для члена колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка Волочиського району Хмельницької області.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1  до Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області, Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Подільська зернова компанія» про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити його позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що 17.05.1982 року він був прийнятий у члени колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка Волочиського району Хмельницької області. Попри його звернення до Державного архіву Хмельницької області ним не здобуто даних про припинення його членства у колгоспі. Не здобуто доказів припинення його членства у колгоспі і судом. При цьому суд, не витребувавши зазначений доказ всупереч заявленому позивачем клопотанню, обґрунтував своє рішення відсутністю такого доказу і незаконно відмовив у позові.
         Зборами уповноважених членів колективного господарства «Заповіт Ілліча» не приймалося рішення про виключення позивача із членів колгоспу, доказів протилежного відповідачами не надано. Законом не передбачено можливості автоматичного виключення особи із членів колгоспу у разі її звільнення з роботи, а тому прийняття відповідного рішення повноважним органом управління підприємства про виключення з членів підприємства є обов`язковим. Отже, членство позивача у колгоспі не було  припинено. 
Оскільки рішення Гарнишівської сільської ради Волочиського району про передачу землі колгоспу «Заповіт Ілліча » у колективну власність та видачу державного акту на право колективної власності на землю було прийнято 28.09.1993 року, і на цей момент він був членом цього колгоспу, то має право на земельну частку (пай). 
У відзиві на апеляційну скаргу Волочиська міська рада просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що згідно з архівним витягом з протоколу зборів уповноважених членів колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка Волочиського району Хмельницької області від 17 травня 1982 року № 2 ОСОБА_1 прийнято в члени цього колгоспу.
Згідно з даними трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 14 травня 1982 року він був прийнятий на роботу в колгосп « Заповіт Ілліча ».
У трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 також наявний запис про звільнення ОСОБА_1 25 січня 1994 року за власним бажанням. Цей запис посвідчений підписами посадових осіб (директора та бухгалтера) СТОВ «Гарнишівське» та печаткою цього підприємства.
Рішенням Гарнишівської сільської ради Волочиського району від 28 вересня 1993 року передано землі колгоспу « Заповіт Ілліча » у колективну власність і постійне користування.
Рішенням загальних зборів членів колгоспу «Заповіт Ілліча» від 23 січня 1996 року (протокол № 1) ухвалено ліквідувати колгосп, створити на його базі акціонерне товариство закритого типу «Гарнишівське».
Згідно з ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27 листопада 2008 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське» ліквідовано.
Державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка був виданий та зареєстрований 18 серпня 1995 року (серія ХМ 035 ) на підставі рішення Гарнишівської сільської ради від 28 вересня 1993 року № 14. 
Відповідно до довідки Волочиської міської ОТГ № 846 від 05 грудня 2018 року, ОСОБА_1 не був внесений у списки розпаювання членів колективного сільськогосподарського товариства колгоспу «Заповіт Ілліча» в с. Гарнишівка Волочиського району, причина невнесення невідома.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що  ОСОБА_1 не був внесений у списки розпаювання членів колективного сільськогосподарського товариства колгоспу «Заповіт Ілліча», неправомірність такого невнесення у списки не доведена, як не доведено і його членство в колгоспі на момент отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю. 
Так, згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Посилання апелянта на відсутність сприяння суду у витребуванні доказів є безпідставним - суд першої інстанції задовольнив усі клопотання позивача і направляв відповідні запити до Державного архіву Хмельницької області від 05.03.2019 року про членство ОСОБА_1 у колгоспі « Заповіт Ілліча », а також від 30.09.2019 року, від 13.11.2019 року щодо виключення ОСОБА_1 з членів колгоспу « Заповіт Ілліча ».
Доводи апеляційної скарги про збереження членства ОСОБА_1 у СТОВ «Гарнишівське» попри звільнення з роботи у 1994 році не ґрунтується на нормах закону та не доведено достатніми та допустимими доказами.
       Так, порядок вступу до підприємства (колгоспу) і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї врегульовуються статутом відповідного підприємства.
Апеляційний суд в порядку ч.5 ст. 12 ЦПК України надав можливість стороні позивача реалізувати свої процесуальні права та відшукати статут колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка, про збереження членства в якому стверджував позивач.
Проте вказаний статут позивач не представив суду - згідно з повідомленнями Архівного відділу Волочиської райдержадміністрації, Волочиського районного трудового архіву Хмельницької області, Державного архіву Хмельницької області (а.с. 200) статут колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка на зберігання в ці архівні установи не передавався.
У зв`язку з цим апеляційний суд констатує, що правовим підґрунтям функціонування колгоспу на час звільнення позивача з колгоспу у 1994 році був Примірний статут колгоспу, прийнятий Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25 березня 1988 року.
Статут кожного конкретного колгоспу розроблявся на основі й відповідно до цього Примірного статуту.
Згідно з п.6 Примірного статуту колгоспу, затвердженого Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25.03.1988, членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності, а також за особами, які тимчасово вибули з колгоспу у випадках направлення на роботу в інші колгоспи, міжгосподарські підприємства і організації, в промисловість або в інші галузі народного господарства на строк, встановлений правлінням колгоспу.
Як встановлено апеляційним судом з протоколу засідання правління колгоспу «Заповіт Ілліча» № 1 від 26 січня 1994 року (а.с.208-210), наданим архівним відділом Волочиської РДА, правлінням колгоспу вирішено звільнити ОСОБА_1 з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни.
Апеляційний суд не приймає до уваги запис у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 про його звільнення 25 січня 1994 року за власним бажанням, оскільки цей запис суперечить змісту протоколу засідання правління колгоспу «Заповіт Ілліча » № 1 від 26 січня 1994 року і вчинений неповноважними особами - посадовими особами СТОВ «Гарнишівське» з прикладенням печатки цього підприємства.
Проте за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СТОВ «Гарнишівське» зареєстроване як юридична особа лише 06.03.2000 року.
Апелянт ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду підтвердив, що багато років не забирав трудову книжку після звільнення в колгоспі, а запис про звільнення з колгоспу дійсно зроблено посадовими особами СТОВ «Гарнишівське», підстави внесення цього запису йому невідомі. 
Оскільки ОСОБА_1 припинив роботу в колгоспі не по старості або інвалідності, а також не був направлений правлінням колгоспу на роботу в інші колгоспи, підприємства і організації на певний строк, одночасно зі звільненням з колгоспу припинилося його членство у колгоспі.
Доводи апеляційної скарги про набуття позивачем права на земельну частку (пай) з часу прийняття рішення Гарнишівською сільською радою Волочиського району про передачу землі колгоспу «Заповіт Ілліча » у колективну власність 28.09.1993 року, коли він був членом цього колгоспу, є безпідставними і прямо суперечать нормам статей 22, 23 ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95, за змістом яких особа набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акта на право колективної власності на землю.
В свою чергу державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Заповіт Ілліча» с. Гарнишівка був виданий та зареєстрований 18 серпня 1995 року (серія ХМ 035 ).
На час видачі вказаного державного акта позивач вже був звільнений (26 січня 1994 року) з колгоспу «Заповіт Ілліча », а отже, не був членом колгоспу.
За таких обставин підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

        Повне судове рішення складено 25 травня 2020 року.

Судді                                         Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

А.М.Костенко