П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 489/2945/19	
Головуючий в 1 інстанції: Рум`янцева Н.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесіапеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року (суддя Рум`янцева Н.О., повний текст рішення складений 28 серпня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Залевського Олександра Анатолійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

12.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 3-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Залевського О.А., у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 3-ї роти 2-го батальйону УПП в Одеській області ДПП Залевського О.А. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП серії ДП18 №686408 від 23.05.2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Звільнено позивача від адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп., накладеного відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 686408 від 23.05.2019 року, обмежившись усним зауваженням.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановленого обмеження швидкості руху) підтверджено наданими доказами, а саме даними лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20, який є належним та допустимим доказом згідно ст. 73, 74 КАС України, тому, позивач рухався зі швидкістю 88 км/год, чим порушив встановлене п. 12.4 ПДР обмеження швидкості руху на 38 км/год. Тобто факт порушення правил дорожнього руху був виявлений та зафіксований. Враховуючи це, інспектор УПП в Одеській області Залевський О.А. прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, з дотриманням вимог закону та обґрунтовано.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.05.2019 року ДП18 №686408, вбачається, що 23.05.2019 року о 16 год. 02 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом AUDI Q5, номерний знак НОМЕР_1 в Одеській області по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса 103 км, рухався зі швидкістю 88 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 38 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки, на думку суду, лазерний вимірювач швидкості TruCamLTI 20/20 використовувався працівниками поліції без законних підстав.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.
За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР, у відповідності до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», Закону України «Про Національну поліцію», вищевказаний факт правопорушення зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000663).
Колегія суддів звертає увагу на те, що показання лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 є належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення.
Адже Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 р. засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювання техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCАМ», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. (а.с. 69).
Згідно свідоцтва про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11918 від 25.09.2018 р. лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCАМ LTI 20/20 №ТС000663 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ± 2км/год до 200 км/год; ± 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Водночас, відповідно до вказаного свідоцтва, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000663 - придатний до застосування до 25.09.2019 року (а.с. 63).
Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року №193.
При цьому чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку (а.с. 68).
Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак, а тому зафіксоване ним перевищення швидкості руху транспортного засобуAUDI Q5, номерний знак НОМЕР_1 , є належним доказом скоєння ОСОБА_1 правопорушення п. 12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Апеляційним судом досліджено відеофайл 1558626614_NA000_0523_155014 (здійснений за допомогою приладу TruCam LTI 20/20), з якого чітко вбачається та зафіксовано факт руху транспортного засобу позивача зі швидкістю 88 км/год, що повністю підтверджує викладені в оскаржуваній постанові обставини порушення позивачем п. 12.4 ПДР України.
Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснене позивачем правопорушення є незначним та можливістю обмежитись усним зауваженням.
Так, з наявного відеозапису вбачається, що дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» розташовані незадовго до місця зупинки позивача (відеофайл « 403 км -70-50 км»). 
Разом із дорожніми знаками 3.29 були застосовані й дорожні знаки 1.41 «Місце (ділянка) концентрації дорожньо-транспортних пригод» з табличками 7.2.1 та 7.21.3., а також дорожній знак 1.32 «Пішохідний перехід», які попереджали про характер небезпеки та наближення до певного об`єкта (пішохідного переходу) (а.с. 38-39).
Дані обмеження швидкості запровадженні для безпеки пішоходів та попередження й зменшення кількості дорожньо-транспортних пригод, пов`язаних з наїздами на людей, що перетинають дорогу по пішохідному переходу, безпосередньо перед яким і було зафіксовано перевищення швидкості автомобілем позивача.
Таким чином, своїми діями позивач не тільки порушив вимоги ПДР щодо обмеження швидкості руху, а й представляв потенційну загрозу життю та здоров`ю людей, які могли в цей час перетинати проїзну частину.
Колегія суддів не приймає доводи позивача стосовно того, що він їхав по правій смузі і знаку 50 км/год не бачив. Так, з вищевказаного відеозапису вбачається, що позивач рухається у середній смузі, при цьому у лівій смузі немає жодних транспортних засобів, які б могли зменшити оглядовість даного дорожнього знаку.
Крім того, пунктом 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; ...».
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні і будь-які підтвердження нібито факту розміщення знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» з порушенням вимог ПДР та національних стандартів. Відсутні будь-які відомості чи звертався позивач самостійно чи через свого представника з відповідною заявою чи позовом до відповідного органу, предметом діяльності якого є установка, заміна та забезпечення експлуатаційного стану знаків дорожнього руху та відповідні рішення уповноважених органів, що могли б підтверджувати доводи позивача.
Щодо неможливості зміни заходу стягнення на усне попередження колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Тобто, зміна заходу стягнення можлива виключно в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, в даному випадку в межах ч. 1 ст. 121 КАС України. Застосування заходів стягнення, не передбачених санкцією відповідної статті Законом не допускається 
Колегія суддів зауважує, що за змістом ч. 1 ст. 121 КАС України відповідальність за дане правопорушення передбачена у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому альтернативного заходу стягнення у виді усного попередження даною нормою закону не передбачено.
Водночас, суд першої інстанції застосував ст. 22 КУпАП, згідно з якою при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Тобто, за своєю правовою природою усне зауваження не є заходом стягнення, а є звільненням від адміністративної відповідальності. В даному випадку суд першої інстанції, який перевіряв правомірність рішення органу владних повноважень про притягнення плозивача до адміністративної відповідальності, розглядаючи справу в порядку КАС України, не є органом (посадовою особою), уповноваженою вирішувати справу, та не наділений повноваженнями звільняти будь-кого від адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Таким чином, змінюючи захід стягнення з штрафу на усне зауваження, суд першої інстанції вийшов за межі, передбачені нормативним актом про відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє відображення під час апеляційного розгляду, через що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.
У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення ДП18 №686408 від 23.05.2019 року щодо позивача ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та прийнята з урахуванням усіх фактичних обставин, без порушень його прав.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення ДП18 №686408 від 23.05.2019 року винесена інспектором ПП правомірно.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, в тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинамсправи, та неправильне застосування норм матеріального права, що й допустив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
Відтак, апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліціїпідлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 272, 286, 292, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 3-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Залевського Олександра Анатолійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушеннясерії ДП18 №686408 від 23.05.2019 року- відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов