ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4729/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  21 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначена) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 р. № Ф-22935-17.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що аналізуючи вищевказану норму, можна дійти до висновку, що головною ознакою для звільнення від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, є перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція та заява платника єдиного внеску, яка подається після закінчення антитерористичної операції.
Отже, на думку апелянта, по-перше, на день звернення з заявою позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операцій, і, по-друге, оскільки антитерористична операція триває, тридцятиденний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з заявою з боку позивача є передчасним.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 17.03.2020 р. за вх. № 9845, у якому позивач зауважує, що оскаржувана вимога є вже третьою вимогою, яка стосується тієї ж суми ЄСВ.
На думку позивача, в Законі № 2464 не встановлено вимоги про обов`язковість перебування на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція під час подання заяви про звільнення від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.
Також позивач вважає, що підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 не передбачено виключної умови щодо можливості звернення із заявою лише після завершення АТО.
Крім того, позивач у відзиві звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що зазначені у апеляційній скарзі доводи відповідач вказував і в апеляційній скарзі на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 р. (№ 320/546/19), яке набрало законної сили 27.11.2019 р., яким скасовані дві попередні вимоги.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач 16.10.2002 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 . До 27.09.2018 р. ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку у ГУ ДФС у Донецькій області (м. Донецьк, Калінінський район).
27.09.2018 р. була проведена державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, зокрема, змінено місце проживання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , що не заперечується жодною із сторін у справі.
Після проведення 27.09.2018 р. державної реєстрації змін про фізичну особу-підприємця позивач був взятий на облік у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.
29.10.2018 р. позивач з посиланням на положення п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464) звернувся до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою, датованою 24.10.2018 р., про звільнення від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, в період з 14.04.2014 р. по 31.08.2018 р.
Також в зазначеній заяві позивач просив визнати безнадійною та списати заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період.
Судом першої інстанції також вірно було встановлено, що ГУ ДФС у Київській області за один і той же період було надіслано на адресу позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 09.11.2018 р. № Ф-22935-17 на суму 20855, 94 грн та від 12.11.2018 р. з тим же номером на суму 20855, 92 грн.
Вказані вимоги, за твердженням відповідача, було сформовано на підставі даних інтегрованих карток платника податків:
- за 2016 рік: 335,22 грн (II квартал, граничний термін сплати - 19.07.2016 р.); 957 грн (III квартал, граничний термін сплати - 19.10.2016 р.); 990 грн (IV квартал, граничний термін сплати - 19.01.2017 р.);
- за 2017 рік: 2112 грн (І квартал, граничний термін сплати - 19.04.2017 р.); 2112 грн (II квартал, граничний термін сплати - 19.07.2017 р.); 2112 грн (III квартал, граничний термін сплати - 19.10.2017 р.); 2112 грн (IV квартал, граничний термін сплати - 19.01.2018 р.);
- за 2018 рік: 2457,18 грн (І квартал, граничний термін сплати - 19.04.2018 р.); 2457,18 грн (II квартал, граничний термін сплати - 19.07.2018 р.); 2457,18 грн (III квартал, граничний термін сплати - 19.10.2018 р.); 2457,18 грн. (IV квартал, граничний термін сплати - 21.01.2019 р.).
Зазначені вимоги були визнані протиправними та скасовані рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 р. у справі № 320/546/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 р. Ухвалою ВС від 21.01.2020 р. у відкритті касаційного провадження відмовлено.
ГУ ДФС у Київській області надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 р. № Ф-22935-17 на суму 20558, 94 грн.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. № 1669-VII (далі -Закон № 1669), який набув чинності з 15.10.2014 р., визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону внесено зміни до п.п. «б» розд. VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464, шляхом доповнення п. 93 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органа доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу».
02.03.2015 р. Верховною Радою України було прийнято Закон України № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці», розділом І якого внесено до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» такі зміни: « 1. Пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII вважати пунктом 9-4».
Закон України №  219-VIII від 02.03.2015 р. набрав чинності 13.03.2015 р.
Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
З аналізу наведених правових норм чітко вбачається, що недоїмка, яка утворилася у зазначений період, визнається безнадійною та підлягає списанню.
В той же час, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що позивач повинен очікувати закінчення проведення АТО, позаяк, як свідчать дії самого відповідача, триваюче проведення антитерористичної операції не є перешкодою для нарахування ЄСВ за спірний період, так само, як і продовження здійснення своєї підприємницької діяльності та сплати ЄСВ позивачем на території за місцем реєстрації, що змінилася. Відтак колегія суддів вважає правомірним звернення позивача з відповідною заявою, починаючи з періоду, що припинив підпадати під дію п. 94 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464.
Також колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо того, що  Законом № 2464 не встановлено вимоги про обов`язковість перебування на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, під час подання заяви про звільнення від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позиціцю суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необгрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст.  229,  308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                         В. Ю. Ключкович	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 21.05.2020 р.)