Ухвала
Іменем України 
09 червня 2020 року
м. Київ
справа №  624/456/18
провадження №  51-1529 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 02 вересня 
2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 

засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 230 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 
300 000 гривень.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 24 жовтня 
2017 року близько 14 години, керуючи технічно справним автомобілем «УАЗ 469В», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , рухаючись 
по вул. Молодіжній у смт Слобожанське Кегичівського району Харківської області 
в напрямку с. Паршляхове на швидкості не менше 71 км/год, де на правому узбіччі 
по ходу його руху переходила дорогу малолітній пішохід ОСОБА_8 , 2006 року народження, яку він об`єктивно спроможний був побачити, однак при цьому 
не зменшив швидкості руху, не застосував безпечний маневр об`їзду малолітньої дитини, а при зближенні з останньою здійснив маневр ліворуч, в той бік 
у який рухалась дитина, чим грубо порушив вимоги п. п. 10.1, 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішохода, з послідуючим виїздом 
на ліве узбіччя.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких того ж дня у лікарні настала її смерть. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 224-КРт/17 від 27 листопада 2017 року причиною смерті 
ОСОБА_8 стала несумісна з життям травма тіла з пошкодженням кісток черепу, грудної клітки та внутрішніх органів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій 
ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та звільнити останнього на підставі ст. 75 КК від відбування покарання 
з випробуванням на строк 3 роки. В обґрунтування посилається на те, що суди 
не в повній мірі врахували дані про особу ОСОБА_5 та обставини, 
які пом`якшують покарання. Вказує, що ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, 
за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога 
та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної 
та адміністративної відповідальності, зокрема за порушення правил дорожнього руху, не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, вагітну дружину та малолітню дитину, щиро розкаявся, просив у потерпілої вибачення, вжив заходів для часткового відшкодування завданої шкоди. Крім того, не була врахована і поведінка 
ОСОБА_5 одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який викликав швидку медичну допомогу, однак зрозумівши, що це займе багато часу, знайшов інший транспорт та повіз малолітню потерпілу до лікарні, а в подальшому активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження             та обговоривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла                    висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються. 
Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, 
які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність 
в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК 
є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, 
до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху 
не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання задовільно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, дружина перебуває на обліку в жіночій консультації КНП КРР «Кечівська ЦРЛ» Кегичівського району з приводу вагітності, а також те, що останній вибачився перед потерпілою, перерахував в рахунок відшкодування шкоди 
20 216 гривень і призначив покарання наближене до мінімальної межі, передбачене 
у санкції ч. 2 ст. 286 КК. 
Підстав для застосування ст.75 КК суд не знайшов. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні з доводами його касаційної скарги, дав на них мотивовану відповідь, врахував думку потерпілої 
та її представника, які заперечували проти звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно розміру покарання, не знайшовши також підстав для застосування 
ст. 75 КК.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення засудженого 
та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети заходу примусу. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області 
від 02 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                          ОСОБА_3