ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2020 р.                          м.Київ                           Справа№ 911/1854/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Куксова В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.06.2020 року у справі №911/1854/19      (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна"
на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019, повний текст якого складено 23.12.2019 
у справі №911/1854/19 (суддя Янюк О.С.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія оіл"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" 
про стягнення грошових коштів.

   В С Т А Н О В И В :
          У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Синергія оіл" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" 260 294,88 грн пені за прострочення поставки товару згідно договору №11/18 від 07.07.2018.
Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на положення ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 549, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 230, 231 Господарського кодексу України, а також на прострочення відповідачем виконання зобов`язання в частині вчасної поставки товару згідно договору №11/18 від 07.07.2018. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19 позов задоволено та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія оіл" пеню за прострочення поставки товару у розмірі 260 294,88 грн та 3 904,43 грн витрат на судовий збір.
Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої вимоги.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимогах, а також стягнути з позивача на його користь витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката розмір 25 000,00 грн та витрати на сплату судового збору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим,    прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.
          Крім того, скаржник стверджує, що судом першої інстанції проігноровано факт невиконання саме позивачем умов договору щодо прострочення строків оплати товару, а також не надав належну оцінку акту приймання-передачі товару від 01.04.2019.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020, справу №911/1854/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19 залишено без руху.          
27.01.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду.                   
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19, а також розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19 призначено на 25.02.2020 о 10:40 год.    
24.02.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19 відкладено на 24.03.2020 о 10:00 год.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 повідомлено учасників справи №911/1854/19, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 не відбудеться 24.03.2020, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 повідомлено учасників справи №911/1854/19, що судове засідання відбудеться 16.06.2020 о 10 год. 20 хв.
26.06.2020 в судове засідання з`явився лише представник відповідача. При цьому, від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину.
Колегія суддів, порадившись на місті, ухвалила залишити вказане клопотання без задоволення, з огляду на наступне.         
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2»      (зі змінами) установлено 12.03.2020      до 22.05.2020      на всій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020р. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів»      (зі змінами) установлено 22.05.2020      до 22.06.2020      на всій території України карантин.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України       від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» послаблено карантинні заходи, зокрема   дозволено діяльність адвокатів,   нотаріусів, аудиторів та психологів, а також дозволено з 22 травня 2020 року, зокрема регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно.
Пунктом 1      ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої      Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 202 ГПК України       встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;   повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до вимог   ст.270 ГПК України   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього   Кодексу.
Згідно з ч.11      ст.270 ГПК України      суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Частиною 12   ст. 270 ГПК України   визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.      Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Таким чином, при розгляді клопотання про відкладення колегією суддів взято до уваги наступне:
- явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась;
- представник скаржника, який  у клопотанні не зазначає конкретних причин, які безпосередньо перешкоджають йому з`явитися до судового засідання, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.  
-      згідно з   постановою Кабінету Міністрів України      від 04.05.2020 №343   та від 20.05.2020 №392 послаблено карантинні обмеження, зокрема з 11.05.2020 дозволено діяльність адвокатів, а також дозволено з 22 травня 2020 року, зокрема регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно;
- відповідно до ст.197 ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку. Проте, такого клопотання скаржником заявлено не було, а також не зазначено причини, що перешкоджають скористатися таким правом.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів визнає повідомленні представником скаржника причини неявки не поважними. 
Враховуючи викладене вище та оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, скаржник належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, представник скаржника повторно не з`явився в судове засідання, причини неявки судом поважними не визнані, а також враховуючи наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та можливість розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю скаржника. Крім того, колегією суддів враховано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").  
16.06.2020 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати.  
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2018 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу товару №11/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар, а саме транспортний засіб/транспортні засоби відповідно до Додаткових угод до цього договору (а.с. 14-17 т.1).
Вартість кожної одиниці товару та порядок (строк) розрахунків визначаються у відповідних додаткових угодах до договору в гривневому еквівалентні від суми в Євро (п. 2.1 Договору).
Згідно з п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору, загальна вартість вказаного в п. 1 цієї угоди товару, на момент підписання цієї угоди, становить 2    523    429,20грн, в тому числі ПДВ 420    573,20грн, що є еквівалентом 81    600,00 Євро, що розраховується на підставі відомостей про курс продажу Євро на міжбанківському валютному ринку, що відображається на сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/eur/ на кінець торгів у день, що передує дню підписання цієї Угоди (а.с. 24-25 т.1).
Перший платіж, що становить 20% загальної вартості товару, еквівалентну 16    320 Євро, що розраховується на підставі відомостей про курсом продажу Євро на міжбанківському валютному ринку, що відображається на сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/eur/ на кінець торгів у день, що передує дню підписання цієї Угоди, покупець сплачує продавцю не пізніше 3-х банківських днів з моменту підписання цієї Угоди (п.4.1 Додаткової угоди).
Другий платіж у сумі, що еквівалентна 65    280 Євро на міжбанківському валютному ринку, що відображається на сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/eur/ на кінець торгів у день, що передує дню зарахування коштів на рахунок продавця, але не нижче, за курс в митній декларації покупець сплачує продавцю згідно рахунку, який виставляє продавець після розмитнення товару (п. 4.2 Додаткової угоди).
Поставка товару здійснюється продавцем на умовах DDP Київ, INCOTERMS-2010, за адресою: 21 км Житомирського шосе, 11, с. Стоянка, Києво-Святошиснького р-ну, Київської обл., якщо інше не обумовлено сторонами у відповідній додатковій угоді (п. 3.1. Договору).
          Строк поставки кожної одиниці товару встановлюється у відповідних додаткових угодах. Продавець зобов`язаний повідомити покупця не пізніше ніж за 3 робочих дні до дати фактичної поставки товару про дату його поставки (п.п. 3.2, 3.3 Договору).
У п. 5 Додаткової угоди №1 до Договору сторони погодили, що товар має бути поставлений продавцем на 8 календарному тижні 2019 року.
Покупець зобов`язаний оглянути та прийняти товар в місці поставки у строк не пізніше ніж протягом 3 робочих днів з дати отримання письмового повідомлення від продавця про готовність товару до передачі покупцю. За результатами огляду та прийняття товару продавець та покупець підписуються акт приймання-передачі, складений за формою та змістом, які надасть продавець. Товар вважаться повністю прийнятим    покупцем після підписання такого акту приймання-передачі (п. 4.1 Договору). 
У п. 6.4 Договору сторони, зокрема, домовились, що в разі прострочення продавцем строку поставки товару більш ніж на 10 робочих днів, при умові, що покупець виконав свої зобов`язання по оплаті товару належним чином та в повному обсязі, покупець має право вимагати від продавця сплати пені в розмірі 0,5%. При цьому покупець набуває право на нарахування пені починаючи з 11 дня порушення продавцем строку поставки товару. Максимальний розмір пені не може перевищувати 10% від ціни недопоставленого товару. 
При цьому, пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що в разі прострочення покупцем строку оплати згідно відповідної Додаткової угоди продавець не несе відповідальності за дотримання строків поставки товару і сторони повинні узгодити новий термін поставки, який повинен бути закріплений в окремому Доповненні до відповідної Додаткової угоди.
Цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, якщо встановлено договором або відповідними додатковими угодами до нього (п. 10.1 Договору).
Зміни та доповнення до цього Договору є чинним та невід`ємними частинами договору, якщо вони здійснені у письмові формі та підписані та уповноваженими особами сторін та скріплені печатками сторін, якщо інше не передбачено цим договором. Кожен додаток, додаткова угода повідомлення або інші документи, на які є посилання у договорі становлять невід`ємну частину цього договору (п.п.10.3, 10.4 Договору).
Як свідчать матеріали справи, 13.07.2019 між сторонами було підписано технічну специфікацію до Договору (а.с. 20-23 т.1).
17.07.2018 покупець здійснив перший платіж за товар у розмірі 504 687,84 грн, що підтверджується платіжним дорученням №361 (а.с.41 т.1).
26.03.2019 відповідач повідомив листом №31/19 позивача про те, що товар поставлений в Україну, розмитнений та готовий до передачі 29.03.2019 (а.с.44 т.1). 
На підставі чого, 29.03.2019 покупцем було проведено другий платіж товару у розмірі 2   098   261,01 грн, що підтверджується платіжним дорученням №131 (а.с.42 т.1).
01.04.2019 між уповноваженими представниками сторін підписано акт приймання-передачі товару (а.с.43 т.1), із змісту якого вбачається, що умови Договору виконані в повному обсязі, окрім дефекту (недоліку), а саме в`їзні апарелі не фарбовані в RAL 9005 (чорний).
Враховуючи те, що відповідач виконав свої договірні зобов`язання щодо поставки товару із порушенням строків, передбачених п.5 Додаткової угоди №1 до Договору, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 260 294,88грн та звернувся із відповідним позовом до господарського суду.
          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що  у позивача наявне право на підставі ст.230 Господарського кодексу України на нарахування пені, передбаченої п.6.4 Договору, оскільки відповідач зобов`язаний був поставити відповідний товар позивачу у строк до 24.02.2019, однак відповідачем поставлено товар із порушенням строку поставки.  
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.  
У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.1 ст. 175 ГК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).
Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, який за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст.629 Цивільного кодексу України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи надано не було.
Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.265 Господарського кодексу України.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).
Так, положеннями статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
У відповідності до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1    ст.612 Цивільного кодексу України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 5 Додаткової угоди № 1 до Договору сторони погодили, що товар має бути поставлений продавцем на 8 календарному тижні 2019 року.
Згідно з ч.4 ст.254 Цивільного кодексу України строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку.
З огляду на що, останнім днем поставки відповідно товару є 24.02.2019.
При цьому, пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що в разі прострочення позивачем строку оплати згідно відповідної Додаткової угоди продавець не несе відповідальності за дотримання строків поставки товару і сторони повинні узгодити новий термін поставки, який повинен бути закріплений в окремому Доповненні до відповідної Додаткової угоди.  
Пунктом 4.1 Додаткової угоди сторони погодили, що перший платіж, що становить 20% загальної вартості товару, еквівалентну 16    320 Євро, що розраховується на підставі відомостей про курсом продажу Євро на міжбанківському валютному ринку, що відображається на сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/eur/ на кінець торгів у день, що передує дню підписання цієї Угоди, покупець сплачує продавцю не пізніше 3-х банківських днів з моменту підписання цієї Угоди.
Отже, оскільки Додаткову угоди сторонами підписано 07.07.2018, тому позивач повинен був здійснити перший платіж до 10.07.2018.
Проте, як встановлено вище, покупець здійснив перший платіж за товар у розмірі 504 687,84 грн лише 17.07.2018, тобто з простроченням строку оплати згідно відповідної Додаткової угоди.
Таким чином, враховуючи  положення п.6.1 Договору відповідач не несе відповідальності за дотримання строків поставки товару.
Крім того, в акті приймання-передачі товару від 01.04.2019 вказано, що сторонами виконано умови Договору в повному обсязі, окрім дефекту (недоліку), а саме в`їзні апарелі не фарбовані в RAL 9005 (чорний).
Однак, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вказаного вище не врахував, а також того, що у відповідності до п.6.4 Договору право на нарахування пені виникає у позивача, при умові належного виконання останнім своїх зобов`язань по оплаті товару.     
Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи, наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на те, що вони спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; в позові слід відмовити у повному обсязі.  
Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на позивача.
Щодо судових витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 25   000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, а також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №925/1090/18.          
Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.  
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, оскільки в позові судом відмовлено, тому витрати на правничу допомогу покладаються на позивача. 
Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідачем надано належні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн  (договір №105 про надання юридичних послуг від 29.07.2019, акт №ЮЮ-0000014 здачі-приймання робіт (надання послуг), виписка з банку щодо оплати наданих послуг, опис виконаних робіт, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2762, довіреність від 29.07.2019 (а.с.69-77 т.1)). 
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що в останніх міститься детальний опис виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), а також те, що розмір витрат на оплату цих робіт є співмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції та затраченим ним часом на надання таких послуг, а також становить майже 10% від ціни позову.
Тобто, матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені.
Враховуючи наведене, колегією суддів дійшла висновку про доведеність обставин надання адвокатом позивача послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн.
З огляду на що, витрати на правничу допомогу у розмірі 25   000,00 грн покладаються на позивача. 
На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                           П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шварцмюллер Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19 задовольнити. 
                 2.Рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2019 у справі №911/1854/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.    
3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія оіл» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Симоненка Василя, буд. 4 ідентифікаційний код 39688880) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шварцмюллер Україна» (08114, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Стоянка, 21-й км Житомирського шосе, буд. 11, ідентифікаційний код 33296133) 5   856,65 грн (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень шістдесят п`ять копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 25   000,00 грн (двадцять п`ять гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.     
6. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.  
7.Матеріали справи №911/1854/19 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 22.06.2020. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                В.В. Куксов