Номер провадження: 22-ц/813/3041/20 
Номер справи місцевого суду: 1519/2-3776/11
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення судових витрат, матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок неправомірних дій, за участю заінтересованої особи -  ОСОБА_3 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Сегеди О.М. 16 серпня 2019 року у м. Одеса, –

встановила:

В провадженні Іллічівського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок неправомірних дій.
В процесі розгляду вищевказаної цивільної справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2004 року, було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 107).
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн., в задоволенні інших вимог позову було відмовлено (т. 2 а.с. 99-103).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року було відмовлено (т. 2 а.с. 199-200).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року залишено без змін (т. 3 а.с. 50-56).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року по справі №1519/2-3776/11 на її правонаступника – ОСОБА_3 ; поновлено ОСОБА_3 строк пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі №1519/2-3776/11 (т. 3 а.с. 131).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року було залишено без змін (т. 3 а.с. 167-170).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року було залишено без змін (т. 3 а.с. 208-210).
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, згідно якого просила суд скасувати арешт з будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності, який було накладено ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2004 року.
В обґрунтування клопотання зазначила, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року, ОСОБА_3 було поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, строк виконання рішення суду закінчився, а до виконання виконавчий лист не було пред`явлено, з підстав чого заявник просив суд скасувати заходи забезпечення позову.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову залишено без задоволення (т. 3 а.с. 226-227).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т. 3 а.с. 229-230).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження виконання рішення суду та того, що підстави для забезпечення позову відпали, на підтвердження того, що ОСОБА_3 було отримано виконавчий лист, та не пред`явлено його у встановлений строк до виконання, а тому суд вважав клопотання про скасування заходів забезпечення позову передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року, ОСОБА_3 було поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа, виданого для виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року, яким позов ОСОБА_2 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. 
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання вказаного рішення суду та того, чи було ОСОБА_3 отримано виконавчий лист, та чи пред`являв його останній до виконання.
Також, колегія суддів враховує, що арешт був накладений на нерухоме майно, належне відповідачу, ще у 2004 році і, таким чином, на протязі вже шістнадцяти років ОСОБА_1 не має змоги розпорядитись належним їй майном, що свідчить про порушення її прав власника.
Крім того, звертає на себе увагу неспівмірність заходів забезпечення позову у справі - так, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в розмірі 1 500 грн., тоді як арешт був накладений, в якості забезпечення виконання вказаного рішення суду, на житловий будинок АДРЕСА_1 , вартість якого значно перевищує суму у розмірі 1 500 грн.
Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 має дохід, а саме пенсію у сумі 2 000 грн., на яку може бути звернуто стягнення у разі примусового виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року.
Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2004 року шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , на сьогоднішній день втратили свою актуальність, а також не є співмірними із сумою моральної шкоди у розмірі 1 500 грн., яка була стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 149 ЦПК України.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вказане не було враховано судом першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим суд дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у задоволенні вказаного клопотання.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення по суті заявлених вимог.  
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2019 року –скасувати. 
Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.
Скасувати арешт з будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, який було накладено ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2004 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 20 березня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе