ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/298/19  Номер провадження 22-ц/814/1065/20	Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді : Одринської Т.В.
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши  у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника АТ КБ " ПриватБанк" Крилової О.Л.
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2020 року

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2019 року представник АТ КБ « ПриватБанк» звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 24.12.2012 року між учасниками справи був укладений кредитний договір №б/н, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 08.01.2019 сума заборгованості за кредитним договором становить 30 862, 03 грн., з яких: 10368,96 грн. - заборгованості за кредитом; 8215,93 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 10331,33 грн. заборгованості за пенею, штраф ( фіксована частина) 500 грн, штраф ( процентна складова) –1445,81 грн, яку він прохає стягнути.
       Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ " ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 10368,96 грн та 645,42 грн. сплаченого судового збору.
       В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено існування між учасниками у справі кредитного зобов`язання, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частинні стягнення заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, відмовляючи в стягненні іншої частини заборгованості судом вказано, що позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви – анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів як стягнення процентів, пені та штрафних санкцій за користування кредитними коштами.
Не погодившись із вказаним рішенням представник позивача оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги Банку. В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що відсутність підпису Позичальника на спірних Умовах та правилах не свідчить про те, що останній з ними не ознайомлений, та не підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами саме на цих умовах, оскільки позичальник підписуючи Анкету –заяву засвідчив свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. Також, вказав, що відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував знімати кошти та здійснювати відповідні погашення, що вказує, на визнання умов кредитного договору. Крім того, апелянт вказує, що місцевим судом не враховано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів. В разі їх не встановлення умовами договору, вони обраховуються на рівні облікової ставки НБУ. Тому встановивши, що відповідач одержав кредитні кошти, суд безпідставно не стягнув проценти за користування кредитними коштами.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права. 
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 грудня 2012 року між учасниками по справі укладено кредитний договір б/н у вигляді Анкети – заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку/ а.с.8/
За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 8000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць. Позичальник зобов`язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. 
Згідно зазначеної заяви відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Колегія суддів зауважує, що у вказаній заяві не вказано, яка саме кредитна карта видавалась відповідачеві та з яким кредитним лімітом.
В матеріалах справи наявні Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт « Універсальна та Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які не підписані ОСОБА_1 / а.с.9, 10-24/.
Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).
Колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24 грудня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. 
Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.
У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна».

АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.
Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.
Крім того, колегія суддів враховує, що згідно довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором № б/н відповідачу видано кредитні картки : 
№ НОМЕР_1 , дата видачі -13.12.2013 року, строк дії до 09/17;
№ 5457082230752540 дата видачі - 13.12.2013 року, строк дії до 12/14;
№ 516875524404973, дата видачі – 23.01.2016 року, строк дії до 01/20;
№ 516875524404973, дата видачі – 09.08.2016 року, строк дії до 01/20;
№ НОМЕР_2 , дата видачі -06.03.2017року, строк дії до 09/18 / а.с.124 /.
Також , відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» б/н, старт карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1  розпочався 13.12.2013 року, на який він отримав кредитний ліміт – 0.00, який 15.01.2014 року було збільшено до 1400 грн, 21.02.2015 року – до 2000 грн, 16.08.2016 року – до 4000 грн., 27.10.2016 року – до 8000 грн. / а.с.123/.

Крім того, згідно виписки про користування кредитними коштами, користування цими коштами розпочинається з грудня 2013 року, що відповідає старту карткового рахунку відповідача, зазначеного у довідці банку, та не доводить укладення кредитного договору між сторонами 24.12.2012 року, який є предметом спору у даній справі. /а.с.138-140/.
Також, слід звернути увагу, що в наданій позивачем Анкеті – заяви від 24.12.2012 року ОСОБА_1 зазначив про бажання оформити « зарплатний пакет», а не видачу кредитної карти.
Таким чином, колегія суддів встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.
Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновком Верховного суду, викладеним у Постанові від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи необґрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено в повному обсязі, сплачений банком судовий збір за подання позову до суду та апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
       Апеляційну скаргу представника АТ КБ " ПриватБанк" - Крилової О.Л. – задовольнити частково.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 
28 січня 2020 року – скасувати, ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року 

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль