Справа № 991/3009/20
Провадження1-кс/991/3282/20

У Х В А Л А 
іменем України

28 квітня 2020 року                                                                         м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
заявниці ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_3 про розгляд заяви про відвід судді ОСОБА_4 , 

ВСТАНОВИЛА:

До Вищого антикорупційного суду надійшла заява  ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро. 
В обґрунтування заявленого відводу заявниця посилається на те, що слідчий суддя ОСОБА_4 , розглядаючи скаргу заявниці порушив терміни розгляду. Крім того, заявниця зазначає, що слідчий суддя ОСОБА_4 продемонстрував зверхність та зневагу до її заяв, а також, що в засобах масової інформації містяться численні повідомлення про порушення суддею Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 присяги судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана заява про відвід розподілена слідчому судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 . Судове засідання двічі відкладалося, в тому числі за клопотанням заявниці та через її неявку в судове засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заяву про відвід підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначила, що вбачає у діях слідчого судді ОСОБА_4 злісне затягування розгляду скарги, нереагування на факти, які потребують негайного реагування. Це, на думку заявниці, свідчить про особисту зацікавленість судді у зволіканні досудового розслідування у кримінальному провадженні, що здійснюється за підозрою Львівського міського голови. Крім того, оскільки суддя ОСОБА_4 отримує надзвичайно високу заробітну плату, вважає, що має право вимагати розгляду скарг у передбачений законом строк. Разом з тим, неоднократно звертаючись до слідчого судді з запереченнями на дату призначення скарги, не отримала від судді жодних пояснень з цього приводу. Послалася на наявність інформації щодо судді ОСОБА_4 в мережі Інтернет. 
Слідчий суддя ОСОБА_4 пояснень з приводу заявленого відводу не надав, просив розглядати заяву за його відсутності. 

Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали заяви слідчий суддя дійшла таких висновків. 
Незалежність і об`єктивність слідчого судді в кожному кримінальному провадженні забезпечується, серед іншого, закріпленням чіткого і загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні. 
Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя підлягає відводу, визначений ст.75, 76 КПК України. Так, відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді для розгляду справи.
Одночасно ст. 76 КПК України встановлює недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні.
Ключовим моментом відводу як цілісного інституту кримінального провадження є упередженість слідчого судді при розгляді питання, що ним розглядається. Така упередженість, як вбачається із формулювань ст. 75, 76 КПК України, може виникнути у зв`язку з наявністю у нього родинних, професійних зв`язків, іншого процесуального статусу, порушенням правил визначення слідчого судді, попередньою участю у цьому провадженні тощо. Обставини, які викликають сумнів в неупередженості судді, мають бути обумовлені фактами відповідного питання, що розглядається, або пов`язаними з ними. Із змісту заяви про відвід та висловленої під час судового засідання позиції вбачається, що заявниця просить відвести слідчого суддю від розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро. Отже, сумніви у неупередженості повинні виникати із тих фактів, що мають бути досліджені при вирішенні саме цього питання. 
Дослідивши відомості, викладені в заяві, слідчий суддя дійшла висновку, що відвід слідчому судді ОСОБА_4 є необґрунтованим, а аргументи заявниці не мають зв`язку з підставами для відводу.

Щодо твердження про порушення ним термінів розгляду скарги заявниці
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. На підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 наша держава визнає юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
У пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод  задекларовано, що кожен у вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом. Одначе Конвенція не містить інформації щодо тлумачення цього терміну.
З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було би неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних критеріїв, вироблених практикою ЄСПЛ: складність справи, поведінка заявника, поведінка державних органів, значущість питання для заявника.
Так, у п. 18 рішення у справі «Міласі проти Італії», 1987 р.,  Суд наголосив: Конвенція наклала на договірні сторони зобов`язання організувати свої правові системи таким чином, щоб дати можливість судам реалізувати ст.6 Конвенції». Іноді затримки, спричинені державними органами, можуть бути виправдані. Так, наприклад, у вищезазначеному рішенні Суд зауважив, що держава не відповідає за затримку розгляду справ у зв`язку з надмірним накопиченням справ у судах, якщо вона оперативно вжила всіх ефективних заходів для виправлення такої ситуації.
З огляду на значну завантаженість порушення слідчим суддею ОСОБА_4 72 годинного терміну розгляду скарги не свідчить про упередженість або необ`єктивність судді. Крім того, заявлена обставина не є підставою для відводу судді.

Щодо твердження про зверхність та порушення присяги
Слідчий суддя відхиляє аргумент заявниці про те, що слідчий суддя ОСОБА_4 дав зрозуміти, що його не турбують інтереси громадянського суспільства та продемонстрував зверхність і зневагу, оскільки жодного засідання до подання заяви про відвід від розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро не відбулося. Отже такі твердження є голослівними і базуються на власних оціночних категоріях заявниці, які не є релевантним підставами для відводу 
Стосовно відомостей в засобах масової інформації про порушення слідчим суддею ОСОБА_4 присяги судді як підстави для відводу, то вони не можуть сприйматися як достовірні, і тим більше свідчити про упередженість судді. Адже, порушення суддею присяги підтверджується не у так званих засобах масової інформації з невідомими джерелом такої інформації, а відповідно до процедур, встановлених чинних законодавством. Більше того, сучасне законодавство про судоустрій і статус суддів взагалі відійшло від терміну «порушення присяги», замінивши його переліком підстав притягнення судді до відповідальності. За наявності сучасних тенденцій постійної критики (переважно безпідставної), судової влади в цілому і окремих суддів, такі відомості не мають сприйматися серйозно і тим більше покладатися в основу заяви про відвід. 

Інші доводи заявниці також не знайшли свого підтвердження під час судового засідання та не свідчать про упередженість слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді заявленої скарги. Слідчий суддя окремо наголошує на тому, що об`єктивна неупередженість перебуває поза межами особистої поведінки судді та означає відсутність підтверджених фактів, що можуть спричинити сумнів у неупередженості судді. Отже, прояв внутрішнього переконання при розгляді інших питань, що передують відводу судді, не можуть вважатися упередженістю в цілях такого відводу. 

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»). Факти, на які посилається заявниця, не становлять обставин, передбачених ст. 75, 76 КПК України, і не доводять упередженості слідчого судді при розгляді на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро. Тому подана заява не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 75- 81, 309 КПК України,  слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про відвід слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя                                                                          ОСОБА_1