Ухвала
27 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/713/18
провадження № 51-1964ск20  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4  на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
 
встановив:
 
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року   ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15 п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 10 років, за ч. 2 ст. 152 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. Остаточне покарання визначено на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, а саме у вигляді позбавлення волі на строк 13 років.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року  апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року без зміни.  
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі—КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2  цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вироком  Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року та ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року і вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та просить закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК при цьому приводить аналіз фактичних обставин кримінального провадження.
 
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги захисника неможливо зрозуміти, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
Водночас захисник не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
 
Також, захиснику необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо істотності порушень кримінального процесуального закону, а також, яку норму або норми кримінального закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.
 
Крім цього, захисником не додано до касаційної скарги належним чином завірених копій судових рішень, які оскаржуються, що є безумовною вимогою відповідно до ч. 5 ст. 427 КПК. Вказана обставина позбавляє суд можливості перевірити дотримання вимог статей 425, 427 КПК.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
 
Оскільки касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1         ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (захисником має бути підтверджено, що ним не пропущено встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргузахисника  ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків сім днів з дня отримання ухвали. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                  ОСОБА_3