ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7279/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 березня 2020 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС   про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

                                                  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про:
-          визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019             № UA100030/2019/000041/2;
-          визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.04.2019 № UA100030/2019/00215.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019                               № UA100030/2019/000041/2.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 09.04.2019 № UA100030/2019/00215, складену Київською міською митницею Державної фіскальної служби.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно рахунку на оплату від 19.03.2019, ОСОБА_1 придбала у компанії UAB Gelgotos Transportas (код 300016057, Литва) автомобіль Volvo ХС60, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів 1969 см.куб., пробіг 170 тис.км., призначений для перевезення пасажирів по дорогам загального призначення (автомобіль), вартістю 12990 Євро без ПДВ.
27.03.2019 зазначений автомобіль ввезено на територію України, про що свідчить акт про проведення огляду (переогляду) транспортних засобів № 205010/2019/116424, в якому зафіксовано, що автомобіль прибув своїм ходом. Згідно додаткового аркушу до даного акта, показник одометра - 169559 км, встановлено пошкодження зокрема: сколи, подряпини та ЛФП по всьому кузові, пошкоджений та забруднений салон та сидіння, механічні пошкодження передніх лівих дверей.
04.04.2019 митним брокером ФОП ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано до Київської міської митниці Державної фіскальної служби електронну митну декларацію № UA100030/2019/400597 з метою митного оформлення автомобіля. Митну вартість автомобіля визначено із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту) та заявлено на рівні 12990 Євро.
Так, на підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу подані:
- рахунок-проформа (Proforma invoice) від 19.03.2019;
- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 21.03.2019;
- митна декларація від 27.03.2019;
- акт проведення огляду транспортних засобів № UA205010/2019/116424 від 27.03.2019;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 19/ НОМЕР_2 від 09.01.2019;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 04.12.2015;
- договір з митним брокером від № 2019/366 від 21.03.2019;
- тимчасовий техпаспорт № 16583915 від 21.03.2019;
- довіреність № 810349 від 10.01.2019;
- копія митної декларації країни відправлення № 19LTKC0100EK07A6E2 від 21.03.2019;
- сертифікат відповідності № UA.008.55020-19 від 28.03.2019;
- підтвердження Компанії UAB Gelgotos Transportas (код 300016057, Литва) про сплату позивачем 12990 Євро;
- квитанція про оплату митного оформлення від 21.03.2019;
- міжнародний страховий поліс LT /AEC 0258351.
Проте, митний орган не погодився із заявленою позивачем митною вартістю автомобіля та 09.04.2019 склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100030/2019/00215, а також прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 № UA100030/2019/000041/2, в якому митну вартість ввезеного автомобіля визначив за резервним методом в сумі 15600 Євро, у зв`язку із недостатністю наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості.
В обґрунтування вказаних рішень зазначено про те, що декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не подано: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; документи, що містять відомості про транспортні витрати.
У рішенні про коригування митної вартості зазначено про те, що у зв`язку із відсутністю вихідних вартісних даних, неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості, аніж резервний. В якості джерела інформації, яким керувався митний орган при визначенні вартості автомобіля зазначено офіційний каталог ринку Європи - каталог SCHWACKENET.
09.04.2019 вказаний автомобіль випущено у вільний обіг за митною декларацією                       № UА100030/2019/400811, у зв`язку із прийняттям спірних рішень додатково сплачено митних платежів у сумі 20520 грн.
Позивач, не погоджуючись з рішеннями митного органу щодо коригування митної вартості та карткою відмови, звернулась до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-          митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, інше;
-          витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації;
-          посилання відповідача на неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності банківських платіжних документів, які стосуються товару, відхилені судом першої інстанції, зважаючи на те, що такі документи ніяким чином не можуть вплинути на ціну товару та визначення митних платежів, а відсутність платіжних документів не може ставити під сумнів достовірність інформації щодо ціни товару, яка зазначена в договорі;
-          щодо доводів відповідача про надання позивачем окремих документів без офіційного перекладу, а копія експортної декларації країни відправлення не містить відміток митних органів країни відправлення, суд першої інстанції вказав на те, що вказані обгрунтування відповідача не слугували підставами для прийняття оскаржуваних рішень;
-          під час розгляду даного спору, суд першої інстанції вказав на повноту наданих декларантом документів, що дають підстави для можливості підтвердити заявлену митну вартість ввезеного автомобіля, з огляду на що, констатував - відповідачем не доведено обґрунтованості оскаржуваних рішень.
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно з п. 2 параграфу (а) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Відповідно до п. 2 параграфу (b) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, під поняттям «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Згідно з п. 2 параграфу (с) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Згідно з нормами ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, ст. 51 Митного кодексу України, регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 2, 4, 8, 9 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Нормами ст. 53 Митного кодексу України, передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;               3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;       2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;            6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;            б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті....;                 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;           2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.
Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Тож, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але зазначені повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зазначені приписи митного законодавства зобов`язують суб`єкта владних повноважень зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також, у достатній мірі обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, і лише за умови наявності сумнівів у повності/достовірності інформації, наданої декларантом, які мають певне вираження, тобто, можуть бути обгрунтовані/доведені, а не загальні, лише з посиланням на наявність права митного органу перевіряти задекларовані суб`єктом господарювання зобов`язання.
Слід звернути увагу на те, що саме норми ст. 57 Митного кодексу України, регулюють методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно з ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:                       а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;           б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. ч. 5-8 статті 57 Митного кодексу України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями     статей 59 і     60     цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до   статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених     статтею 64     цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Положеннями ч. 1 ст. 60 Митного кодексу України, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59     цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Згідно з нормами ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що митним органом митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та ним було застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу, неможливо застосувати інші методи. Згідно змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 № UA100030/2019/000041/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.04.2019 № UA100030/2019/00215, декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не подано: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) документи, що містять відомості про транспортні витрати. Також, зазначено про те, що у зв`язку із відсутністю вихідних вартісних даних щодо ідентичних (аналогічних) товарів, неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості, аніж резервний. 
Колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що доводи сторони відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності банківських платіжних документів, які стосуються товару, не підлягають врахуванню, оскільки такі документи не можуть вплинути на ціну товару та, відповідно, визначення митних платежів. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність платіжних документів не може ставити під сумнів достовірність інформації щодо ціни товару, яка зазначена в договорі, який в свою чергу, був поданий декларантом для митного оформлення товарів.
З матеріалів справи слідує, що кошти за автомобіль були сплачені позивачем готівкою без оформлення окремих розрахункових документів, що унеможливлює існування відповідних банківських документів. Зазначені посилання позивача підтверджено продавцем товару.
Отже, ненадання позивачем банківського платіжного доручення, на переконання колегії суддів, не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які, у свою чергу, є достатніми, та підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару.
Положеннями ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, вказано, що при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5) та витрати на страхування цих товарів (пункт 7).
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України від 24.05.2012 № 599, документами, які можуть бути подані декларантом або уповноваженою ним особою для підтвердження витрат на транспортування можуть бути: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких установлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг згідно з виставленим рахунком-фактурою; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та митною територією України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 км маршруту.
Отже, витрати на транспортування та витрати, пов`язані із експлуатацію автомобіля, мають різний зміст. При цьому, відсутність витрат на транспортування товару не виключають можливості понесення витрат на експлуатацію товару, в тому числі і на придбання пального для транспортування товару до кордону України, з огляду на що, відсутність підтверджуючих документів на понесення витрат на експлуатацію транспортного засобу не може слугувати підставою неможливості перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару.
Згідно попереднього рахунку від 19.03.2019, до вартості ввезеного автомобіля включено вартість його транспортування з Італії до Литви (до складу юридичної особи, в якої позивач придбав Автомобіль) в сумі 680 Євро.
Крім того, слід зазначити, що згідно рішення від 09.04.2019 № UA100030/2019/000041/2, у зв`язку із відсутністю вихідних вартісних даних, неможливо застосувати інші методи визначення митної вартості, аніж резервний. В якості джерела інформації, яким керувався митний орган при визначенні вартості автомобіля - зазначено офіційний каталог ринку Європи SCHWACKENET.
Так, судом першої інстанції було досліджено витяг від 21.03.2019 з офіційного каталогу ринку Європи SCHWACKENET, яким відповідач керувався при визначенні митної вартості автомобіля та встановив, що вказаний витяг містить дві ціни аналогічного транспортного засобу, а саме, вартість продажу - 15600 Євро з ПДВ; вартість покупки -   13050 Євро з ПДВ, а тому, ціни на аналогічні транспортні засоби за даними вказаного каталогу перебувають у зазначеному діапазоні, а остаточна вартість конкретного транспортного засобу визначається з урахуванням його технічного стану.
У використаному відповідачем витягу було неправильно визначено пробіг автомобіля, а саме, замість коректного 169559 км, зазначено - 145834 км., при цьому, пробіг автомобіля згідно акта проведення огляду транспортних засобів № UА205010/2019/116424 від 27.03.2019 - складає саме 169559 км, у якому, також зафіксовані пошкодження автомобіля, що не було також враховано митним органом при визначенні митної вартості.
З урахуванням даних про реальний пробіг та технічний стан автомобіля, заявлена позивачем вартість такого автомобіля перебуватиме в межах цін, визначених за допомогою офіційного каталогу ринку Європи SCHWACKENET.
Колегія суддів вважає, що митним органом не доведено факту неправильності визначення позивачем митної вартості товару, зважаючи на те, що всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості автомобілю було надано самим декларантом. 
За наслідком розгляду даного спору, суд має достатньо підстав стверджувати, що подані декларантом документи для митного оформлення товару цілком дають змогу встановити митну вартість товару, а тому, визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України.
Крім того, доказів того, що відповідач проводив необхідну консультацію у належний спосіб, митний орган суду не надав. (ст. ст. 57, 64 МК України)
Ураховуючи зазначене, колегія суддів констатує, що митним органом під час розгляду даного спору так і не було доведено обґрунтованості оскаржуваних рішень, з огляду на що, у суду першої інстанції були наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 09.04.2019 № UA100030/2019/000041/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.04.2019 № UA100030/2019/00215.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги, що в порушення вимог п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 53 МК України, будь-яких платіжних документів на підтвердження ціни, що була сплачена за автомобіль декларантом не було надано до митниці, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки оплата за товар здійснювалась у готівковій формі, факт чого а також сума підтверджена продавцем, що унеможливлює існування будь-яких банківських/розрахункових документів. Матеріали справи не містять доказів необгрунтованого декларування вартості автомобіля.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновки суду про задоволення позову суперечать чинному законодавству України, а також те, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не було досліджено докази, та не надано оцінки всім аргументам на які посилалася митниця, колегія суддів, з урахуванням вказаного вище, вважає безпідставними та такими, що носять характер припущень, які не підтверджуються матеріалами даної справи. 
У частині посилань в апеляційній скарзі на надання позивачем окремих документів без офіційного перекладу, колегія суддів зауважує, що зміст оскаржуваних рішення та картки відмови вказує на те, що дані обставини не слугували підставою для прийняття їх прийняття. Дійсно, окремі  документи для митного оформлення автомобіля складені на іноземній мові, проте, з їх змісту та форми можна простежити технічні та вартісні характеристики цього автомобіля. Занадто формальне тлумачення вимог митного законодавства, не призводить до досягнення основних його цілей та завдань, та призводить до невиправданих рішень, які додатково обтяжують фінансовим навантаженням, за відсутності законних на те підстав. 
Колегія суддів вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п. 53), відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять належних та достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2019 - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                              О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                   В.В. Кузьменко

                                                                                                                 О.І. Шурко