ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
4 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 296/1572/16-ц
провадження № 61-33620св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. О., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 6 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Адамовича О. Й., та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кочетова Л. Г., Микитюк О. Ю., Шевчук А. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради (далі - КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради) про відшкодування шкоди. 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 7 жовтня 2015 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем УАЗ 452 Д, реєстраційний номер   НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено його транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
 
Позивач вказував на те, що ОСОБА_2 - працівник КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради - надав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/6828248, на підставі якого він звернувся до філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у м. Житомирі із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Зазначав, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву прийняло та здійснило виплату в розмірі 10 752,87 грн. Не погоджуючись з даною сумою, він замовив експертне автотоварознавче дослідження, згідно висновку якого розмір завданих йому збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склав 34 537,21 грн.
 
3 грудня 2015 року він звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з підстав незгоди з виплаченою сумою страхового відшкодування та з вимогою сплатити страхове відшкодування згідно висновку автотоварознавчого дослідження в сумі 34 537,21 грн, однак ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовилось відшкодувати вказану суму.
 
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь 23 754,34 грн у відшкодування майнової шкоди та 750 грн витрат за послуги судового експерта, а також відшкодувати судові витрати.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 6 лютого 2017 року позов задоволено частково.
Стягнено з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 17 241,76 грн у відшкодування майнової шкоди. 
Стягнено з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 1 800 грн у відшкодування витрат на проведення судової експертизи та 551,20 грн у відшкодування судового збору. 
У іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована на підставі укладеного між КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» поліса, згідно з яким передбачено ліміт відповідальності у зв`язку із заподіянням шкоди майну в розмірі 50 000 грн. 
Встановивши, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4125 від 6 травня 2016 року розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу з урахуванням фізичного зносу автомобіля та з урахуванням податку на додану вартість становить 32 805,07 грн, а ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплачено страхове відшкодування у розмірі 10 752,87 грн, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. 
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відхилено, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 6 лютого 2017 року залишено без змін. 
Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У липні 2017 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 6 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
 
Суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, і не застосували закон, який підлягає застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
Зокрема, товариство зазначало, що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди виходили з висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4125 від 6 травня 2016 року. Проте судові рішення не містять посилань на розмір документального підтвердження реальних (фактичних) витрат позивача, а судова автотоварознавча експертиза є лише документом, який визначає попередню оцінку збитків, але не остаточну суму витрат на відновлювальний ремонт. 
 
Також посилалась на те, що судами залишено поза увагою сплату товариством  страхового відшкодування у розмірі 10 752,87 грн з дотриманням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Крім того, судами не враховано, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тому суди безпідставно відмовили у позові до ОСОБА_2 та КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради посилаючись, на те, що позивачем не чітко сформульовані вимоги до цих відповідачів.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 7 жовтня 2015 року               о 11 год55 хв на вул. Щорса, 80 у м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля УАЗ 452 Д, реєстраційний номер                    НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 - працівника КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради.
 
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області                              від 9 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі                                     20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 
 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля УАЗ 452 Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради - застрахована в Житомирській філії ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» згідно полісу № А1/6828248 від 24 жовтня 2014 року.
 
Згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить                          50 000 грн та 500 грн - франшиза. 
 
8 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирської філії                                    ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого нею транспортного засобу. Того ж дня представником Житомирської філії ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» складений акт огляду транспортного засобу № 154.
 
У подальшому аварійним комісаром ОСОБА_3 складено ремонтну калькуляцію № uip_10428 від 15 жовтня 2015 року, згідно якої вартість ремонту автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначено в сумі                      29 562,85 грн. Згідно з висновком звіту № 2894/1843 з оцінки транспортного засобу від 23 жовтня 2015 року, складеного оцінювачем ФОП « ОСОБА_4 », коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер                          НОМЕР_2 , становить 0,70%.
 
18 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Відповідно до страхового акта № ОЦ/011/000/15/0055 (аварійного сертифікату) № 939 від 30 листопада 2015 року страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту) визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, за виключенням безумовної франшизи та 20% ПДВ, що склало 10 752,87 грн. 
 
Вказана сума перерахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням                                від 30 листопада 2015 року № 939.
 
Також судами встановлено, що ОСОБА_1 самостійно визначено суму збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 25 листопада 2015 року склала 34 537,21 грн. 
 
3 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з претензією, в якій не погодився із сумою виплаченого страхового відшкодування, просив її переглянути і відшкодувати суму матеріального збитку відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 25 листопада 2015 року.  
 
У відповіді на претензію № 5256/18 від 22 грудня 2015 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила ОСОБА_1 у перегляді рішення щодо розміру страхового відшкодування за безпідставністю.
 
Відповідно до висновку № 4125 судової автотоварознавчої експертизи                                 від 6 травня 2016 року розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 7 жовтня 2015 року, з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та податку на додану вартість, на дату заподіяння збитку становить 32 805,07 грн
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків. 
 
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 
Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
 
Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Статтею 28 цього Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
 
Відповідно до статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Згідно з п. 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
 
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 статті 35 Закону). 
 
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (пунктом 36.1 статті 36 Закону). 
 
Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
 
Згідно з п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
 
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
 
Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідальність за завдану ОСОБА_2 шкоду належному позивачу автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди має нести страховик - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності ОСОБА_2 , а розмір завданої матеріальної шкоди підтверджено висновком судової автотоварознавчої експертизи № 4125 від 6 травня 2016 року.
 
Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними та узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду. 
 
Доводи заявника стосовного того, що судами залишено поза увагою сплату товариством страхового відшкодування у розмірі 10 752,87 грн з дотриманням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є належним, касаційний суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються як матеріалами справи так і судовими рішеннями. 
 
Відхиляє касаційний суд і доводи щодо того, що відповідно до статті 1194 ЦК України КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради, яке застрахувало свою цивільну відповідальність, зобов`язане сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Звертаючись до суду з відповідними позовом, позивач просив стягнути недоплачену суму страхового відшкодування, а не різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, розмір якої судом визначений правильно і не перевищує ліміт відповідальності страховика. 
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржувані судові рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суд першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.
 
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 6 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді:  	В. О. Кузнєцов  В. С. Жданова  С. О. Карпенко  В. А. Стрільчук  М. Ю. Тітов