П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2020 року
м. Рівне

Справа № 555/2005/17
Провадження № 22-ц/4815/192/20

Головуючий у Березнівському районному суді:
суддя Мельничук Н.В.
Рішення суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини)
проголошено о 14 год. 34 хв. 31.10.2019
у м. Березне Рівненської області 
Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України";
відповідач1 – ОСОБА_1 ;
відповідач2 – ОСОБА_2 ;
відповідач3 – ОСОБА_3 ;
відповідач4 – ОСОБА_4 ;
відповідач5 – ОСОБА_5 ;

представники учасників справи:
позивача – адвокат Демчук Юрій Миколайович;
відповідача1 – адвокат Щур Олександр Валерійович;

за участі: ОСОБА_1 та представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" – адвоката Демчука Юрія Миколайовича на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії – Рівненського обласного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2017 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії – Рівненського обласного управління (далі – АТ "Ощадний банк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. Мотивуючи вимоги, позивач вказував про отримання відповідачем1 строком на 10 років зі сплатою процентів у розмірі 14, 2 відсотків річних за користування 27 400 доларів США кредитних коштів на підставі укладеного 17 серпня 2007 року з позивачем кредитного договору №672. Поручителем у кредитних зобов`язаннях виступив відповідач2, а позичальник також надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Заборгованість ОСОБА_1 склала 28 97, 48 доларів США.
В остаточній редакції позову від 20 липня 2017 року позивач просив:
Стягнути із ОСОБА_1 на користь банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 в рахунок заборгованості у розмірі 17 448, 17 доларів США та 321 418, 08 гривень.
Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки в сумі 592 800 гривень без податку на додану вартість, що еквівалентно 22 057 доларів США, та складає 349 доларів за 1 м2, і визначається на підставі висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством "Експерт-Рівне-Консалт", шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження.
Надати АТ "Ощадбанк" право на подання та отримання у будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також органах та суб`єктах, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копій, дублікатів, витягів із державних реєстрів, довідок) необхідних для продажу іпотечного житлового приміщення, що належить ОСОБА_1 .
Виселити мешканців – усіх відповідачів у справі з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63, 2 м2, житловою – 43, 2 м2, яка належить відповідачу1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Березнівському районному секторі ДМС України у Рівненській області, без права надання іншого житла та в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" позбавити права користування іпотечним майном.
Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь банку витрати зі сплати судового збору у розмірі: 14 197, 22 гривні судового збору за вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та 1 600 гривень судового збору за вимогу про виселення. 
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року АТ "Ощадбанк" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.
У поданій через свого представника – адвоката Демчука Ю.М. апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, покликався на неправильність застосування норм матеріального права та невідповідність зроблених висновків обставинам справи.
На її обґрунтування зазначалося про хибність висновку суду щодо неналежного способу захисту порушеного права, оскільки вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на нормах ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Це підтверджено і вказівкою в оскаржуваному рішенні про проведення торгів в межах виконавчого провадження, що свідчить про згоду суду із правильністю обраного способу захисту.
При цьому вважає помилковим те, що суд мотивував свою відмову в позові тим, що саме продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу є неналежним способом захисту свого права. Так, банк з такою вимогою до суду не звертався, натомість просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.
Щодо неправильного застосування норм матеріального права, то, на переконання заявника, судом не застосовано закон, який регулює спірні правовідносини, а саме ст.ст. 526, 554, 625 ЦК України, ст.ст. 7, 33, ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку". Так, зазначені правові норми вказують про обов`язковість виконання кредитного зобов`язання боржником, а у разі його порушення – можливість задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. і в рахунок сплати процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку".
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове – про задоволення позову АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.
Стягнути в рівних частках із відповідачів на користь заявника 13 397, 22 гривні судового збору, сплаченого при пред`явленні позову, та 20 095, 83 гривні судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 08 травня 2020 року прийнято відмову банку в позові до ОСОБА_2 про виселення, рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року щодо вимог до ОСОБА_2 про виселення визнано нечинним, а провадження у справі в цій частині закрито.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи й заперечення сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банком було неправильно обрано спосіб захисту порушеного права. Тобто оскільки іпотечним договором уже передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу як позасудовий спосіб вирішення спірних відносин, тому відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у постанові від 29 травня 2019 року у справі №310/1124/15-ц, його неможливо застосувати як належний спосіб захисту свого права у судовому порядку.
У виселенні відповідачів відмовлено, виходячи з того, що ця вимога є похідною від основної.
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України (після зміни найменування – АТ "Ощадбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №672, за умовами якого банк зобов`язався надати 27 400 доларів США зі строком їх повернення у десять років, тобто не пізніше 16 серпня 2017 року, на споживчі цілі, а позичальник – прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі 14, 2 відсотків. 
Належне виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 забезпечено іпотекою трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63, 2 м2, житловою – 43, 2 м2, що є власністю позичальника відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане 04 липня 2006 року Березнівським органом приватизації Березнівської міської ради (1\2 частина), і договору дарування від 13 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області та зареєстрованого в Реєстрі за №1906 (1\2 частина). Іпотечний договір №672 укладено між сторонами 17 серпня 2007 року і тоді ж посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Куц І.В. і зареєстровано в Реєстрі за №1602. 
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу прострочення відповідачем1 кредитних зобов`язань перед банком і утворення в зв`язку з цим заборгованості. Оскільки позивач має право на підставі іпотечного договору обрати будь-який спосіб задоволення для своїх вимог, тому в рахунок погашення цієї заборгованості АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації його з прилюдних торгів та виселення відповідачів. 
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 572, 575 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.ст. 3, 7, 33, 38, 39, 41 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. 
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:
загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;
початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" (606-14), з дотриманням вимог цього Закону.
Пункти 1.1., 1.2., 6.1., 6.2., 6.6. іпотечного договору №672 від 17 серпня 2007 року вказують, що іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальна площа становить 63, 2 м2, житлова площа – 43, 2 м2.
Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується такими документами:
на 1\2 частини квартири свідоцтвом про право власності на житло, виданого 04.07.2006 органом приватизації Березнівської міської ради згідно з розпорядженням від 30 червня 2006 року та зареєстрованому в комунальному підприємстві "Березнівське районне бюро технічної інвентаризації" 04.08.2006 за реєстраційним номером 15267957, номер запису: 86, в книзі 4;
на 1\2 частини квартири договором дарування від 13.09.2006, посвідченим приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу і зареєстрованого в Реєстрі за №1906, зареєстрованому в комунальному підприємстві "Березнівське районне бюро технічної інвентаризації" 18 вересня 2006 року за реєстраційним номером 15267957, номер запису: 86, в книзі 4.
Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого зі своїх обов`язків, передбачених цим договором та\або кредитним договором, а так само у випадках, якщо будь-яка з гарантій або запевнень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.
Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в т.ч. у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6. цього договору. 
Іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу та\або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством. 
Між тим, суд попередньої інстанції, покликаючись на правову позицію, зафіксовану у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц, дійшов висновку, що банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі. При цьому він залишив без уваги те, що АТ "Ощадбанк" пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором зі встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки у сумі 592 800 гривень без податку на додану вартість, що еквівалентно 22 057 доларів США та складає 349 доларів за 1 м2, та визначається на підставі висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством "Експерт-Рівне-Консалт", шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження. 
Також позивач просив надати йому право на подання і отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також органах та суб`єктах, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для продажу предмета іпотеки, і виселити усіх мешканців квартири АДРЕСА_1 – відповідачів у справі.
Тобто таким чином було допущено очевидну помилку – спосіб захисту порушеного права, за яким позивач вимагає відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів, судом хибно визначено як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем будь-якій особі – покупцеві (ст. 38 Закону України "Про іпотеку"). Пунктом 6.2 іпотечного договору №672 від 17 серпня 2007 року передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в т.ч. у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6. цього договору. 
При цьому пунктом 6.6. іпотечного договору передбачено задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання, де зазначено, що останній вправі від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та\або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством. 
Отже, поряд із судовим способом задоволення вимог – зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів іпотечним договором встановлено і позасудовий порядок – звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі. 
Висновки, закріплені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц, вказують, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України "Про іпотеку") є: 1.) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України "Про іпотеку"); 2.) продаж предмета іпотеки іпотеко держателем будь-якій особі – покупцеві (стаття 38 Закону України "Про іпотеку") (пункт 19).
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається також відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України "Про іпотеку". Встановлений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України "Про іпотеку") (пункт 29). 
У пункті 36 своєї постанови Велика Палата Верховного Суду врахувала, що частина друга статті 36 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України "Про іпотеку", способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1.) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2.) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №910/17423/17).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних відносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним в частині відмови в задоволенні позову АТ "Ощадбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів. Тобто ця матеріально-правова вимога підлягає до задоволення.
Щодо вимоги банку про виселення відповідачів у справі, то з нею колегія суддів погодитися не може, виходячи з такого.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц зробила правовий висновок, де зазначила, що держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у т.ч. і прав кредитодавця та позичальника у кредитних відносинах.
Згідно зі ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як за рішенням суду.
Частиною другою ст. 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів і членів їх сімей. Виселення провадиться в порядку, встановленому законом, зокрема ст. 109 ЖК Української РСР. За змістом наведених норм закону особам, яких виселяють із житла, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається лише у тому разі, якщо іпотечне житло було придбане за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Оскільки предмет іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_1 , набуто у власність іпотекодавцем (вона ж є і позичальником) не за кошти, одержані на підставі кредитного договору №672 від 17 серпня 2007 року, а частково відповідно до процедури безоплатної приватизації державного житлового фонду та частково – згідно з договором дарування, тому ОСОБА_1 та члени її сім`ї – ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виселеними бути не можуть. Тобто в цій частині позову необхідно відмовити з інших підстав, ніж суд попередньої інстанції.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Судовий збір у розмірі 29 493 гривні (11 797, 22 гривні + 17 695, 83 гривні), що понесений позивачем при пред`явленні позову і поданні апеляційної скарги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь АТ "Ощадбанк" лише з ОСОБА_1 як особи, до якої було пред`явлено цю вимогу. Щодо сплачених банком 1 600 гривень при пред`явленні вимоги про виселення та 2 400 гривень за подання апеляційної скарги в частині виселення відповідачів, то вони поверненню не підлягають через відмову в цій частині позову.
На підставі ст.ст. 526, 530, 572, 575 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33, 38, 39, 41 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, постанов Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" – адвоката Демчука Юрія Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.
Звернути стягнення в рахунок заборгованості за кредитом, яка складає 17 448 (сімнадцять тисяч чотириста сорок вісім) доларів США 17 центів США та 321 418 (триста двадцять одна тисяча чотириста вісімнадцять) гривень 08 копійок, з яких: загальна заборгованість за кредитом складає 10 584 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) долари США 18 центів США; загальна заборгованість за процентами (прострочені проценти) – 5 725 (п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) доларів США 71 цент США; загальна сума пені за непогашення кредиту – 210 691 (двісті десять тисяч шістсот дев`яносто один) гривень 64 копійки; загальна сума пені за несплату процентів – 110 726 (сто десять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 44 копійки; загальна сума трьох процентів річних за непогашення кредиту – 746 (сімсот сорок шість) доларів США 91 цент США; загальна сума трьох процентів річних за несплату процентів – 391 (триста дев`яносто один) долар США 37 центів США;
на предмет іпотеки – трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальна АДРЕСА_2 ,   АДРЕСА_3 , 2 АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 :
- 1\2 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 04 липня 2006 року органом приватизації Березнівської міської ради Рівненської області згідно з розпорядженням від 30 червня 2006 року №11. Зареєстрована Березнівським районним бюро технічної інвентаризації 04 липня 2006 року за реєстраційним номером 15267957, номер запису: 86, в книзі: 4;
- 1\2 частина квартири на підставі договору дарування від 13 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Куц І.В., і зареєстрованого в Реєстрі за №1906, та зареєстровано в Комунальному підприємстві "Березнівське районне бюро технічної інвентаризації" 18 вересня 2006 року за реєстраційним номером 15267957, номер запису: 86, в книзі: 4,
встановивши початкову ціну реалізації предмету іпотеки в сумі 592 800 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі вісімсот) гривень без податку на додану вартість, що еквівалентно 22 057 (двадцять дві тисячі п`ятдесят сім) доларів США, та складає 349 доларів США за 1 м2 і визначається на підставі висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством "Експерт-Рівне-Консалт" (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6695 від 20.12.2008, видане Фондом державного майна України; Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №7349 від 13 березня 2009 року) шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження.
Надати Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" в особі філії – Рівненського обласного управління право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також органах та суб`єктах, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, та нотаріусів будь-яких документів (їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для продажу житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 загальна АДРЕСА_2 ,   АДРЕСА_3 , 2 АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 .
Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 29 493 (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні судового збору.
Позивач: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України; місцезнаходження: 33028 м. Рівне, вулиця С.Петлюри, 16; р\р НОМЕР_1 у філії – Рівненському обласному управлінні АТ "Ощадбанк"; МФО: 333368; код ЄДРПОУ: 09333401.
Відповідач: ОСОБА_1 ; місце реєстрації і прож.: АДРЕСА_5 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий Березнівським РВУ МВС України в Рівненській області 14.05.2001; РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 ; місце реєстрації і прож.: АДРЕСА_5 ; серія, номер паспорта, ким виданий та РНОКПП невідомі.
Відповідач: ОСОБА_4 ; місце реєстрації і прож.: АДРЕСА_5 ; серія і номер паспорта, ким виданий та РНОКПП невідомі.
Відповідач: ОСОБА_5 ; місце реєстрації і прож.: АДРЕСА_5 ; серія і номер паспорта, ким виданий та РНОКПП невідомі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.05.2020

Головуючий:                                                                       С.В.Хилевич

Судді:                                                                                               Н.В. Бондаренко

                                                                               Н.М.Ковальчук

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя
Рівненського апеляційного суду
08.05.2020 С.В.Хилевич