Постанова
Іменем України

18 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 643/3381/14-ц
провадження № 61-1949св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), 
 
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Харківського апеляційного суду від  20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С., та ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року у складі судді Овсяннікової А. І., яка не підлягає оскарженню окремо від постанови від 20 грудня 2018 року, 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У  березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
На обґрунтування позову зазначало, що за умовами кредитного договору             № 444/06-КВ від 05 липня 2006 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 38 600 доларів США строком                                 до 04 липня 2012 року зі сплатою 13,5 % річних. У забезпечення цього договору, відповідач ОСОБА_1 згідно із іпотечним договором № 444/06-КВ/Z                               від 05 липня 2006 року передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
 
30 червня 2010 року між ТОВ «Українській промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України  укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, на підставі чого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ та договором іпотеки від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ/Z.
 
Позичальник ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25 лютого 2014 року виникла заборгованість в розмірі 155 122,63 грн, з яких 111 269 грн - заборгованість за кредитом та 43 853,63 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
 
Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з                       ОСОБА_1 вказану заборгованість за кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року у складі судді Короткого І. П. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ в розмірі 155 122,63 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ            в розмірі 155 122,63 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у повному обсязі доведено позовні вимоги.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року та відкрито апеляційне провадження у даній справі.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено. Рішення Московського районного суду            м. Харкова від 17 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».
 
Постанова апеляційного суду мотивована  тим, що ПАТ «Дельта Банк» обираючи спосіб захисту порушеного права, не визначив у який саме спосіб просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а застосування судом на свій розсуд певного способу звернення стягнення на предмет іпотеки є виходом за межі позовних вимог. Крім того, матеріали справи не містять щодо виконання банком вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», а саме надсилання боржнику або іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, у якій зазначено стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у визначений строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Також позивачем не доведено належними і допустимими доказами  розмір  заборгованості за кредитним договором. 

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У січні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить  скасувати ухвалу апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року та постанову апеляційного суду                   від 20 рудня 2018 року, і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції, у порушення вимог частини другої статті 358 ЦПК України, безпідставно поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року, подану у вересні 2018 року, тобто після спливу присічного строку в один рік, з посиланням на поважність причин пропуску такого строку, а саме, що відповідач отримав копію оскаржуваного рішення лише 12 вересня 2018 року, натомість у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо дати отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного ним рішення суду. Апеляційним судом не взято до уваги надані банком докази на підтвердження невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором і наявності у зв`язку з чим заборгованості, на спростування розміру якої відповідачем не надано жодного доказу. Судом апеляційної інстанції також не враховано, що надіслання боржнику та іпотекодавцю вимоги в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» є обов`язковою виключно для позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, а позивач заявив вимогу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», що спростовує висновок апеляційного суду щодо не визначення позивачем  у який саме спосіб він просить звернути стягнення на предмет іпотеки.
  
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, матеріали даної справи  витребувано із суду першої інстанції.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У поданому в липні 2019 року відзиві, ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» без задоволення, а  оскаржувані ухвалу та постанову суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на  недоведеність позовних вимог банку, з огляду на відсутність доказів видачі кредиту та його часткового погашення, належного розрахунку заборгованості, з урахуванням чого апеляційний суд не мав можливості встановити розмір наявної заборгованості позичальника за кредитним договором, а тому прийняв абсолютно законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, позивач у порушення умов іпотечного договору не дотримався узгодженої сторонами процедури реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а також пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з даними позовними вимогами.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2020 року справу 643/3381/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону                 від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що  05 липня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 444/06-КВ, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 38 600 доларів США строком до 04 липня 2012 року зі сплатою 13,5 % річних. 
 
Того ж дня, у забезпечення цього договору,  між ОСОБА_1 та                                 ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір іпотеки № 444/06-КВ/Z, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
 
30 червня 2010 року  між ТОВ «Українській промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України  укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, на підставі чого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 444/06-КВ від 05 липня 2006 року та договором іпотеки № 444/06-КВ/Z від 05 липня 2006 року.
 
Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо своєчасного і повного повернення кредиту, виникла заборгованість за кредитним договором, розмір якої, згідно наданого банком розрахунку станом на 25 лютого 2014 року                             складає 155 122,63 грн, з яких 111 269 грн - заборгованість за кредитом та 43 853,63 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
 
У зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» у березні 2014 року звернулося до суду з даним позовом.
 
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова                                     від 20 травня 2014 року  у складі головуючого судді Короткого І.П. позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ в розмірі 155 122,63 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ в розмірі 155 122,63 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
 
За заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2014 року, справу призначено до розгляду на 29 серпня 2016 року на 10 годину 00 хвилин, про що відповідач був належним чином повідомлений (а. с. 68).
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року у складі судді  Короткого І. П. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ в розмірі 155 122,63 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2006 року № 444/06-КВ            в розмірі 155 122,63 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
 
Вказане рішення районного суду відповідач ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку, подавши 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року та відкрито апеляційне провадження у даній справі.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Московського районного суду            м. Харкова від 17 жовтня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Пунктом першим статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Відповідно до статті 222 ЦПК України 2004 року(в редакції, що діяла під час ухвалення судом першої інстанції рішення від 17 жовтня 2016 року) копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.
 
Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді. Якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії, що потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, копія такого судового рішення також надсилається цим органам та/або особам у строки та порядку, визначені цією статтею.
 
Згідно зі статтею 292 ЦПК України 2004 рокусторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року).
 
Частиною третьою статті 354 ЦПК України(у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги)  передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК Українинезалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Виходячи з наведеної норми слід дійти висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту рішення про відмову про задоволення позову є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України(у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України                               від 21 жовтня 2010 року).
 
Аналогічний висновок про застосування норми права у подібних відносинах міститься в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц                   (провадження № 61-37352сво18).
 
Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.
 
Суд апеляційної інстанції вищенаведеного не врахував і у порушення вказаних вимог поновив ОСОБА_1   пропущений строк на апеляційне оскарження зі спливом значного періоду часу (з 17 жовтня 2016 року до 18 вересня 2018 року, майже на два роки) без наведення відповідних підстав, чим порушив принцип правової визначеності (res judicata). При цьому, залишив поза увагою, що відповідач ОСОБА_1 з червня 2016 року достеменно знав про наявність на розгляді у Московському районному суді м. Харкова позову ПАТ «Дельта Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, про скасування за його заявою заочного рішення цього суду і про призначення справи до нового розгляду. Крім того, зазначаючи, що копію оскаржуваного рішення Московського районного суду м. Харкова           від 17 жовтня 2016 року він отримав 12 вересня 2018 року, відповідач         ОСОБА_1 не надав на підтвердження цього жодного доказу, не містять таких доказів і матеріали даної справи, що також не взято до уваги судом апеляційної інстанції.
 
У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» фактично оскаржує ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, а згідно з положеннями частини другої статті 406 ЦПК Українискарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.
 
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції (частина четверта статті 406 ЦПК України).
 
За таких обставин доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
 
Доводи касаційної скарги щодо суті спору не підлягають оцінці судом касаційної інстанції, оскільки апеляційний суд дійшов висновків без належного обґрунтування про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої ухвалено оскаржуване в касаційному порядку судове рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд, здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, оцінити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності, та враховуючи баланс суспільного та приватного інтересу, дійти висновку про можливість (неможливість) відновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Відповідно до підпунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК Українисправа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
 
За викладених обставин ухвала Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню зі стадії відкриття апеляційного провадження з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
 
Під час нового розгляду апеляційний суд має повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження з урахуванням принципу правової визначеності (res judicata) із викладенням обґрунтованих мотивів або відмови у поновленні строків на апеляційне оскарження або про поновлення строків на апеляційне оскарження та відкритті провадження.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»  задовольнити частково.
 
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року скасувати.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий 	В. О. Кузнєцов    	
Судді:	В. С. Жданова     В. М. Ігнатенко    	
 	С. О. Карпенко     М. Ю. Тітов