Ухвала
 
16 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/3932/19
провадження № 61-3673ск20 
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (далі - КП «Жилсервіс-2») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просив визнати неправомірними відмову КП «Жилсервіс-2» укласти договір про надання послуг з утриманням будинку та прибудинкової території; зобов`язати КП «Жилсервіс-2» укласти з ним, як з власником квартири АДРЕСА_1 договір про «Перелік складових послуги з багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , згідно додатку №2.
 
Позовна заява мотивована тим, що улистопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відділу соціального захисту населення Соборного району м. Дніпра з метою отримання субсидії. У грудні 2018 року позивачу було відмовлено у призначенні субсидії оскільки він має заборгованість перед КП «Жилсервіс-2». Проте, як стверджує позивач, йому не було відомо, що відповідач надає житлово-комунальні послуги та є управителем будинку АДРЕСА_1 , у якому мешкає позивач. Жодних квитанцій на їх оплату позивач не отримував. Крім того, ніяких договорів або угод з КП «Жилсервіс-2» позивач не підписував, бо таких пропозицій від відповідача йому не надходило. Як зазначає ОСОБА_1 раніше, відповідно до договору, він платив обов`язковий платіж за житлово-комунальні послуги КП ЖРЕП Жовтневого району м. Дніпра. За таких обставин позивач звернувся до керівництва КП «Жилсервіс-2» із пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Однак, листом від 25 березня 2019 року відповідач відмовив позивачу в укладені договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. На думку позивача такі дії керівництва КП «Жилсервіс-2» не відповідають вимогам Законів України (зокрема, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), у зв`язку з чим та з метою захисту своїх законних прав та інтересів він і звернувся до суду із позовом.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 21 лютого 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.
 
Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. ОСОБА_1 зазначає, що суди не в повному обсязі з`ясували обставини, що мають значення для справи та не надали належної правової оцінки доказам.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі  про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме відмову КП «Жилсервіс-2» укласти договір про надання послуг з утриманням будинку та прибудинкової території та зобов`язати укласти такий договір.
 
Отже, справа № 201/3932/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                             І. О. Дундар

                                                                             Є. В. Краснощоков

                                                                                               В. І. Крат