УХВАЛА

10 березня 2020 року 
м. Київ

Справа №  923/719/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я. 

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 про відвід судді Білоуса В.В. від розгляду справи 
за касаційною скаргою Ліквідатора Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" арбітражного керуючого Бєлоусова І.В.
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду 
від 12.12.2019
за заявою ліквідатора про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівника
у справі № 923/719/17
за заявою Державного агентства України з питань кіно 
до Приватного підприємства "Студія Тир Фільм"
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного суду від 04.02.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі у справі № 923/719/17 за касаційною скаргою ліквідатора Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. № 35-21/05 від 04.01.2020 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019; призначено розгляд касаційної скарги на 25.02.2020 о  10:00 год.

10.03.2020 о 17 год. 02 хв. ОСОБА_2 вдруге подано заяву про відвід судді Білоуса В.В. від розгляду справи № 923/719/17. 

Вказану заяву мотивовано тим, що перша заява про відвід судді Білоуса В.В. була подана 20.02.2020, тобто, на думку заявника, за три робочі дні до судового засідання у справі № 923/719/17, проте всупереч вимогам частини 3 статті 39 ГПК України була розглянута судом який розглядає справу.

Дослідивши вказані доводи колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно частини третьої статті 39 ГПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно частини першої статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Верховний Суд в ухвалі від 20.02.2020 враховуючи те, що розгляд касаційної скарги у даній справі було призначено на 25.02.2020 та те, що заяву ОСОБА_2 про відвід судді Білоуса В.В. подано 20.02.2020, а 22.02.2020 та 23.02.2020 були вихідними днями, прийшов до висновку про те, що вказану заяву про відвід подано за 2 робочі дні до судового засідання і така заява підлягає розгляду в порядку визначеному абзацом 2 частини 3  статті 39 ГПК України.

З огляду на викладене, обґрунтовуючи заяву про відвід судді Білоуса В.В. від 10.03.2020 заявником не враховано приписи частини першої статті 116 ГПК України, на які посилався Верховний Суд в ухвалі від 20.02.2020.

Окрім того, вказану заяву мотивовано тим, що в першій заяві від 20.02.2020 про відвід судді Білоуса В.В. від розгляду справи № 923/719/17 зазначалося не про незгоду з судовим рішенням, а про постановлення суддею Білоусом В.В. у складі судових колегій ухвал від 05.12.2019 у справі № Б11/071-07/14/18/2/3 та від 04.02.2020 у справі № 923/719/17 в яких, на думку заявника, міститься різне застосування норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Дослідивши вказані доводи колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно вимог частин першої та другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. 

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

В даному випадку предметом розгляду у суді першої інстанції була заява ліквідатора боржника про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівника і стягнення 7 015 975,70 грн. на користь боржника.

Відповідно до частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній на момент подачі заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності, та статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, чинного на момент розгляду клопотання про закриття касаційного провадження, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів, ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження передбачені вказаними нормами закону, і зокрема виконує повноваження керівника (органів управління банкрута), має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості.

Відповідно до вказаних норм ліквідатор здійснює повноваження не в своїх інтересах, а діє як представницький орган боржника від імені останнього.

Відтак, спір за заявою ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновника і керівника та стягнення грошові суми збитків є майновим спором стороною в якому є боржник, вирішення спору впливатиме на склад і розмір ліквідаційної маси, а тому для вирішення питання про те, чи оскаржуються судові рішення за таким спором до суду касаційної інстанції, а відтак і для розгляду клопотання про закриття касаційного провадження необхідно керуватися приписами статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статей 287, 255 Господарського процесуального кодексу України, а не частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Як вже зазначалось, в даному випадку предметом касаційного оскарження є постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у справі № 923/719/17, якою, зокрема, скасовано ухвалу Господарського суду Херсонської області від 18.09.2019 у справі № 923/719/17 в частині покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" на громадянина ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" 7   015 975,70 грн, та залишено без задоволення заяву ліквідатора - арбітражного керуючого Бєлоусова Ігоря Валентиновича (вих. №31-21/05 від 12.04.2019) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на громадянина ОСОБА_2 .

Відтак, виходячи із вимог пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, а оскаржувана постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами перегляду ухвали господарського суду, якою розглядалась заява ліквідатора боржника про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівника. 

Аналогічні підстави відкриття касаційного провадження у справі у справі № 923/719/17 за касаційною скаргою ліквідатора Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. № 35-21/05 від 04.01.2020 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 викладено в ухвалі Верховного Суду від 04.02.2020 у вказаній справі. 

Також, ухвалою Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 902/318/16 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Барської міської ради на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 якою заяву ліквідатора про покладення на Барську міську раду субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями БКПТМ "Бартеплокомуненерго" задоволено в повному обсязі.

Відтак, наведені доводи заявника зводяться саме до незгоди із процесуальним рішенням суддів.

Згідно з частиною третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35 і 36 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Водночас, приписами частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальним рішенням суддів, не свідчить про упередженість цих суддів та не є підставою для їх відводу відповідно до наведених норм Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, заявник зазначає про відкриття касаційного провадження у справі № 923/719/17 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Білоуса В.В. - головуючого, суддів Васьковського О.В., Погребняка В.Я., проте відвід заявлено лише головуючому судді Білоусу В.В. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Білоусу В.В.

Згідно частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно частини 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За таких обставин, враховуючи те, що розгляд касаційної скарги у даній справі призначено на 17.03.2020 та те, що заява про відвід судді Білоуса В.В. надійшла до суду 10.03.2020, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказану заяву про відвід подано раніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, а тому вказана заява підлягає розгляду в порядку визначеному абзацом 1 частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 32, 35, 36, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_2 про відвід судді Білоуса В.В. від розгляду справи № 923/719/17 визнати необґрунтованою.

2. Справу № 923/719/17 за касаційною скаргою ліквідатора Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. № 35-21/05 від 04.01.2020 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 передати для вирішення питання про відвід судді Білоуса В.В. у справі № 923/719/17 суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому статтею 39 та частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                        В. В. Білоус

Судді                                                                                                  О. В. Васьковський                                                  
   
                                                                                                           В. Я. Погребняк