Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/11190/17-ц
 
провадження № 61-178св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси                      від 05 червня 2018 року у складі судді Сувертак І. В. та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року у складі суддів: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,
 
учасники справи:
позивач -  Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 12 998 грн 74 коп.
 
Свої вимоги Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради обґрунтував тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.Допомога була призначена на підставі заяви для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції. Допомогу було призначено за періоди: з 13 серпня 2015 року по 12 лютого 2016 року, з                              17 лютого 2016 року по 16 серпня 2016 року і виплачено у сумі 12 998 грн 74 коп.
04 квітня 2017 року винесено рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання за заявою ОСОБА_1 від 20 лютого                     2017 року. В заявах на отримання допомоги ОСОБА_1 зазначала, що не має у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 з 15 серпня 2015 року є власником частини житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Таким чином, ОСОБА_1 надала недостовірні відомості щодо відсутності житла, розташованого за межами тимчасово окупованої території, внаслідок чого їй були надміру сплачені кошти за період з серпня 2015 року по серпень 2016 року на загальну суму 12 998 грн 74 коп., які позивач  просить стягнути з відповідача.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1  на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради суму виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі                     12 998 грн 74 коп. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 у заявах                        від 13 серпня 2015 року та 17 лютого 2016 року свідомо зазначила недостовірну інформацію про відсутність у володінні будь-кого із членів сім`ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції, оскільки зобов`язана була повідомити уповноваженому органу про зміну обставин, що впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.Згідно розрахунку-довідки за період з серпня 2015 року по серпень 2016 року ОСОБА_1 було надміру виплачено бюджетних коштів на суму 12 998 грн 74 коп. Відповідно до пункту 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що посилання заявника на те, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не виплачував їй вказаної адресної допомоги у розмірі 12 998 грн 74 коп., а зазначена сума є пенсією, суперечать матеріалам справи. ОСОБА_1 у своєму поясненні начальнику управління ОСОБА_2 від 13 квітня 2017 року, зазначивши, що не зможе виплатити борг із соціальної виплати у зв`язку із важким матеріальним становищем та інших доходів крім пенсії за інвалідністю не має, фактично визнала, що адресну допомогу вона отримала. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що вказана сума коштів є пенсією, на чому наголошує апелянт, тоді як наявні докази нарахування до виплати                          ОСОБА_1 адресної допомоги та перерахування її банку «ощадний банк України», уповноваженого постановою Кабінету Міністрів України № 427                           від 15 червня 2015 року відкривати і обслуговувати рахунки, на які зараховується грошова допомога. Доводи апелянта про те, що обов`язок вказувати про наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності частини житлового приміщення набув чинності лише з 03 червня 2017 року після внесення відповідних змін до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» на підставі постанови Кабінету Міністрів України                           від 31 травня 2017 року № 370, і відповідно ОСОБА_1 не порушила вимог законодавства на час звернення, апеляційний суд вважає безпідставними. Вимога Порядку про відсутність у володінні будь-кого із членів сім`ї «житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» включає у себе володіння у будь-якій частині, а не лише одноособове володіння. Задовольняючи позовні вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, районний суд вірно вказав, що ОСОБА_1 у заявах від 13 серпня 2015 року та 17 лютого 2016 року свідомо зазначила недостовірну інформацію про відсутність у володінні будь-кого із членів сім`ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції, оскільки відповідно до пункту 11 Порядку була зобов`язана повідомити уповноваженому органу про зміну обставин, що впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та відмовити у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто апеляційним судом в неналежному складі, оскільки першочергово справа була розподілена для розгляду колегією суддів у складі: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А. та                           Колесніков Г. Я., рішення апеляційного суду прийнято вже за участю зміненого судді Середи С. М. При цьому суддя Колесніков Г. Я. не перебував у стані тимчасової непрацезданості чи у відпустці. Крім того, вона не отримувала адресну допомогу, яку з нею стягнуто судом. Обов`язок вказувати про наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності частини житлового приміщення набув чинності лише з 03 червня 2017 року після внесення відповідних змін до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» на підставі постанови Кабінету Міністрів України                           від 31 травня 2017 року № 370, тому вона не порушила вимог законодавства на час звернення за допомогою. 
 
(2) Позиція Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради
У відзиві на касаційну скаргу Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради зазначає, що грошова допомога не призначається за наявності житлового приміщення, а не в цілому чи його частина. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано із Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу. Зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного перегляду справи. 
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року                     № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Щодо посилань ОСОБА_1 на неналежний склад суддів при розгляді справи апеляційним судом
 
Відповідно до положень статті 33 ЦПК Українивизначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду. Якщо справа має розглядатися колегією у складі більше трьох суддів, до складу такої колегії входять судді зі складу постійної колегії суддів, до якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач, та судді, додатково визначені Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою. Невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
 
Згідно із пунктом 19 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року                     № 30, повторний автоматизований розподіл судової справи може проводитись модулем автоматизованого розподілу в порядку, визначеному в пункті 6 цього Розділу в наступних випадках: 1) коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії (якщо справа розглядається колегіально) не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти календарних днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені процесуальним законом - на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату (секретаріату), підписаного у відповідності до його посадових обов`язків; 2) у разі наявності в матеріалах справи протоколу про неможливість проведення автоматизованого розподілу та після усунення обставин, що унеможливлювали його здійснення - на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату суду (секретаріату), підписаного у відповідності до його посадових обов`язків;                    3) у випадках порушення пункту 5 Розділу III цього Положення, якщо це призвело до порушення порядку визначення судді (колегії суддів) - на підставі на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату суду (секретаріату).
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що першочергово справа була розподілена для розгляду колегією суддів у складі: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А. та Колеснікова Г. Я., а рішення апеляційного суду прийнято вже за участю зміненого судді Середи С. М. При цьому суддя Колесніков Г. Я. не перебував у стані тимчасової непрацезданості чи у відпустці.
 
Так, згідно протоколу автоматизованого розподілу від 31 липня 2018 року справу розподілена для розгляду колегією суддів у складі: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А. та Колеснікова Г. Я.
 
Відповідно до положень пункту 3.11 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в апеляційному суді Одеської області, затвердженої рішенням  зборів суддів апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2015 року, головуючий суддя (доповідач по справі) має право звернутись для заміни суддів-учасників колегії визначеної АСДС, які відносяться до інших складів суддів, у разі наявності на робочому місці суддів з його колегії. Заміна здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду в автоматичному режимі, з урахуванням засад формування складу колегій суддів, встановлених цими Засадами за усним (письмовим) зверненням судді-доповідача у справі.
 
Додатком № 6 до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в апеляційному суді Одеської області затверджено перелік судових складів колегій суддів судової палати з розгляду цивільних справ, за змістом якого судді Кононенко Н. А. та Сегеда С. М. входять до колегії № 3, а суддя Колесніков Г. Я. - до колегії № 2. 
 
У зв`язку з наведеним головуючий у цій справі в апеляційному суді                                Кононенко Н. А. звернулася на підставі пункту 3.11 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в апеляційному суді Одеської області із заявою про заміну суддю-учасника колегії, визначеної АСДС, який відносяться до інших складів суддів - Колеснікова Г. Я. , у зв`язку із наявністю на робочому місці судді Сегеди С. М. з її колегії.
 
На підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату апеляційного суді Одеської області від 17 жовтня 2018 року № 5050 проведено відповідну заміну судді  Колеснікова Г. Я . 
Розпорядження керівника апарату апеляційного суді Одеської області                                від 17 жовтня 2018 року № 5050 містить підстави та обґрунтування призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, а тому доводи касаційної скарги про неналежний склад суддів при розгляді справи апеляційним судом є необґрунтованими та не становлять обов`язкову підставу скасування постанови апеляційного суду за пунктом 1 частини першої                             статті 411 ЦПК України. 
Щодо суті спору
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
Суди установили, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.
 
Допомога була призначена на підставі заяв ОСОБА_1 від 13 серпня 2015 року та  від 17 лютого 2016 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
 
У вказаних заявах зазначено, що: житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні будь-кого із членів сім`ї не має;у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів не має; на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, у будь-кого із членів сім`ї відсутні.
 
Допомогу було призначено за періоди: з 13 серпня 2015 року по 12 лютого                         2016 року, з 17 лютого 2016 року по 16 серпня 2016 року. Виплачено у загальному розмірі 12 998 грн 74 коп.
 
04 квітня 2017 року винесено рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання за заявою ОСОБА_1 від 20 лютого                      2017 року.
 
Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року              № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505). 
 
Пунктом 2 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
 
Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.
 
У заяві про надання грошової допомоги зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, зокрема, наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (пункт 5 Порядку).
 
Згідно з пунктом 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
 
Судом установлено, що  ОСОБА_1 у заявах від 13 серпня 2015 року та 17 лютого 2016 року зазначала про відсутність у володінні будь-кого із членів сім`ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції. 
 
Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 з 15 серпня 2015 року є власником 1/5 частини житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
 
Установивши, що при зверненні до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги відповідач не повідомила позивача про факт належності їй на праві власності нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в районі, який не є тимчасово окупованою територією України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що відповідач отримувала допомогу без достатньої правової підстави, тому зобов`язується повернути безпідставно отриману суму державної допомоги.
 
Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що обов`язок вказувати про наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності частини житлового приміщення з`явився лише з 03 червня 2017 року після внесення відповідних змін до Порядку № 505, оскільки  вимога Порядку про відсутність у володінні будь-кого із членів сім`ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції включає у себе володіння у будь-якій частині, а не лише одноособове володіння.

Розмір надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, що також оспорюється за доводами касаційної скарги, встановлено судами на підставі рішень Управління соціального захисту населення в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про призначення допомоги (а. с. 12-17), довідки Управління від 30 червня 2017 року (а. с. 27), довідки Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 15 січня 2018 року (а. с. 56), відомостей на зарухвання допомоги переміщеним особам                  (а. с. 74-88). Вказані докази перевірені судами на предмет належності, допустимості та достатнього зв`язку та їх переоцінка виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України. 
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на те, що згідно численних рішень судів у Єдиному державному реєстрі судових рішень подібні справи вирішуються судами аналогічно із неправильним застсоуванням норм матеріального права. 
 
Наведені заявником аргументи для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.
 
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання
ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для його задоволення, а заявник не навів обґрунтованих мотивів щодо цього.
 
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                     В. М. Сімоненко 

Судді:                                                                                А. А. Калараш

                                                                                             С. Ю. Мартєв

                                                                                         Є. В. Петров  

                                                                                          С. П. Штелик