ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/23679/19	Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М. 	
Провадження № 22-ц/817/347/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 304090000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника АТ КБ  "ПРИВАТБАНК" -
  Панькова О.П.   

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2019 року (ухвалене суддею Грицай К.М., повний текст якого складено 25 листопада 2019 року) у цивільній справі № 607/23679/19 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), звернулося до суду з вказаним позовом, у якому зазначало, що 01 липня 2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
       Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
       Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила) і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
       Відповідно до умов договору банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку. Пунктом 5.3 Умов та Правил передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Умовами кредитного договору також передбачена відповідальність у вигляді пені та штрафу за невиконання зобов`язання.
        ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 68015,11 грн., з яких: 1981,80 грн. - заборгованість за кредитом; 60766,40 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1790,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 3226,91 грн. - штраф (процентна складова).
       Посилаючись на викладене, АТ КБ “ПриватБанк” просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 68015,11 грн. та судові витрати.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором б/н від 01.07.2008 року в сумі 7248 грн. 71 коп., а також понесені позивачем судові витрати в сумі 1921 грн. 00 коп.
       В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк” просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення таких вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Апелянт зазначив, що суд прийшов до вірного висновку що між сторонами було укладено кредитний договір, однак не звернув уваги на те, що відповідачем 1 липня 2008 року разом із заявою про надання банківських послуг підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій обумовлено тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів.
       Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.
       Відповідно до статтей 1048 та 536 ЦК України банк, як позичальник, має право отримання процентів за користування його коштами.
       Посилаючись на постанову Верховного Суду у справі № 755/704/15 вказав, що суд повинен був навести свій розрахунок процентів, якщо не погоджувався з розрахунком, наведеним позивачем.
       Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини викладені в ній.
       Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2008 року Приватним акціонерним товариством комерційним банком “ПриватБанк”, правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ “ПриватБанк” укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
       В анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ “ПриватБанк”.
       1 липня 2008 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, в якій зазначена базова процентна ставка в місяць -2,5% із фінансовими умовами надання Кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (розмір та строк щомісячних платежів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф при порушенні строків платежів з будь-якого грошового зобов`язання) і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
       Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 рік становить 68015,11 грн., з яких: 1981,80 грн. - заборгованість за кредитом; 60766,40 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1790,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 3226,91 грн. - штраф (процентна складова).
       Задовольняючи позов частково та відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом суд першої інстанції виходив з того, що згідно з умовами кредитного договору базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,5% в місяць, однак розрахунок заборгованості містить нарахування процентів окремо за поточну та прострочену заборгованість за різними процентними ставками: 30,00%; 34,80%, 43,20% та в ньому не зазначено за який період нараховується такий розмір процентів.
       Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстав нарахування процентів в сумі 60766,4 грн і вимог про нарахування процентів виходячи з іншої процентної ставки позивачем не заявлялося.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк.
       Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). .
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
       За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України ). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Позивачем на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором надано розрахунок заборгованості з 1 липня 2008 року, згідно якого відповідач користувався кредитними коштами і виконував умови договору до 31.03.2014 року та проценти за користування кредитними коштами нараховувались за 30% ставкою, в період з 01.04.2014 року по 25.12.2014 кредитними коштами не користувався, будь-яка заборгованість відсутня ( в графах проставлені нулі).
       Подальше користування кредитними коштами мало місце лише 26 грудня 2014 року сумі 1981 грн. За користування цими кредитними коштами проводились нарахування процентів по ставці 34,80% та у графі "ставка пені" зазначено 2.00, а також в графі "сума комісії та пені" щомісячно до оплати нараховано по 100,00 грн. з накопичувальним підсумком за весь період. З 1 квітня 2015 року нарахування процентів проведено по ставці 43.20%. (а.с.7-8).         Такого розміру процентів за користування кредитними коштами умови кредитування не містять і позивач не надав доказів на підтвердження того, що мала місце зміна процентної ставки у зазначені періоди.
       З розрахунку заборгованості також вбачається, що мало місце нарахування процентів на поточну і прострочену заборгованість, та що відповідачем 21.04.2017 року було внесено на погашення кредитної заборгованості 10000,00 грн., з яких: 7499, 11 грн. зараховано на погашення процентів, які були нараховані на суму 1981, 80 грн. (за 2 роки 4 місяці користування цими коштами з врахуванням 55 днів пільгового періоду) та решту 2500,00 грн. на погашення пені.
       Отже, заборгованість за кредитним договором становить тіло кредиту 1981,80 грн., які згідно розрахунку відповідач використав 26.12.2014 року, іншими кредитними коштами він не користувався. За користування цими коштами станом на квітень 2017 року було нараховано 7499, 11 грн. процентів та 2500 грн. пені та комісії і внесені відповідачем 21.04.2017 року 10000,00 грн. були зараховані на погашення нарахованих процентів та комісії і пені. Таким чином предмет позову становлять: 1981.80 грн. тіло кредиту та нараховані на цю суму проценти за період з квітня 2017 року по 31.08.2019 року в сумі 60766,40 грн. ( за 2 роки 5 місяців користування коштами в розмірі 1981,80 грн.) та нараховані комісія і штраф.
       Позивач до позовної заяви додав Умови та Правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною картою, які не містять підпису відповідача та довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду".
       Пункт 5 Правил користування платіжною картою передбачає порядок нарахування і оплати процентів та порядок погашення боргових зобов`язань.         Згідно вказаних Правил строки і порядок погашення по кредиту по платіжних картах з встановленим мінімальним обов`язковим платежем приведений в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом , передбачену Тарифами, і частину заборгованості по кредиту (5.3). За несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (користування простроченим кредитом або овердрафтом) позичальник сплачує проценти по підвищеній процентній ставці або додаткову комісію , розміри яких визначаються тарифами (5.5.1). Проценти за користування кредитом, передбачені Тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані кошти з розрахунку 360 календарних днів в році (5.5, 5.5.2). Черговість і розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в порядку, зазначеному в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору (5.6.1).
       Підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду" не містить істотної умови про нарахування процентів за користування простроченими кредитними коштами, оскільки долучені позивачем Правила користування платіжною картою передбачають нарахування підвищених процентів або додаткової комісії, розміри яких повинні відображатись в Тарифах та Пам`ятці клієнта.
       З розрахунку заборгованості вбачається, що проводилось нарахування на поточну і прострочену заборгованість, а також нарахування комісії та пені (так зазначено в назві графи розрахунку заборгованості). Позивач не конкретизує нараховані ним суми є пенею чи комісією, якщо комісією то за які послуги.
       Умови договору також не містять черговості погашення заборгованості.
       Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою невід`ємною частиною кредитного договору є Пам`ятка клієнта, в якій зазначається порядок нарахування процентів, комісії та черговість погашення заборгованостей.
       Позивачем не надано суду Пам`ятки клієнта, що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити правильність нарахування процентів та встановити розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки внесені відповідачем 10000,00 грн. були зараховані на погашення процентів та комісії і пені за 2 роки 4 місяці користування коштами в сумі 1981,80 грн.. Внесена сума не погасила кредиту, що призвело до подальшого нарахування процентів на тіло кредиту 1981,80 грн. за період з травня 2017 року по серпень 2019 року в розмірі 60766,40 грн.
       Відсутність істотних умов договору про черговість погашення заборгованостей та нарахування процентів на прострочену заборгованість (по підвищеній процентній ставці чи додаткової комісії), а також доказів про збільшення процентної ставки з 1 вересня 2014 року до 34.80% та з 1 квітня 2015 року до 43,20% позбавляє суд можливості встановити розмір заборгованості за кредитним договором. Підписана довідка про умови кредитування не містить таких умов договору. Долучений позивачем розрахунок заборгованості не є достатнім доказом існування заборгованості за кредитом у зазначеному позивачем розмірі.
       За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом.
       Доводи апелянта про те, що суд безпідставно застосував висновки зроблені ВП ВСУ у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17 є голослівними, оскільки суд їх не застосовував.
       Посилання апелянта на правові висновки ВСУ у постанові від 23.12.2019 року в справі №375/250/18 стосуються виходу суду апеляційної інстанції за межі доводів апеляційної скарги та не містять висновків щодо вирішення спору по суті.
       Не можуть бути застосовані висновки ВСУ викладені у постанові від 11 вересня 2019 року в справі №642/2533/15-ц, оскільки у вказаних правовідносинах між банком та позичальником існували інші умови договору- Умови та Правила надання банківських послуг, які діють з 2010 року та кредитний договір було укладено 31 травня 2010 року про що свідчать посилання на пункти та підпункти з п`ятизначних цифр, які не відсилали до Пам`ятки клієнта. У справі, яка переглядається діяли інші Умови та Правила, які передбачали, що частина істотних умов договору обумовлювалась у Пам`ятці Клієнта.
       Також не можуть бути застосовані висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17, які стосуються стягнення заборгованості за процентною ставкою 2,5% на місяць, оскільки у справі що переглядається, інші обставини справи, тому, що відповідач використавши кредитні кошти у розмірі 1981 грн. через 2 роки і 4 місяці сплатив 10000,00 грн., чого не встановлено у справі на яку посилається апелянт.         В залежності від умов договору, які не передбачені в довідці про умови кредитування, щодо черговості зарахування внесених коштів та нарахування процентів чи комісії на прострочений кредит (за відсутності Пам`ятки клієнта) залежить розмір заборгованості.
       Висновки у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 зроблені у інших не кредитних правовідносинах (визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій та повернення коштів, які зберігались без достатньої правової підстави); в постанові від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 про повернення коштів за договором міжбанківського депозиту на підставі статтей 1212, 1214, 536, 1048 ЦК України.
       Не може бути застосований правовий висновок Верховного Суду у справі №755/7704/15ц, який передбачає обов`язок суду перевірити і оцінити розрахунок заборгованості в сукупності з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ним - зазначити правові аргументи на спростування і навести свій розрахунок, оскільки відсутність істотних умов договору позбавляє апеляційний суд можливості зробити це, про що зазначено вище.
       З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі не вбачає.
       Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2019 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, як така, що постановлена в малозначній справі. 
       Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.