ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2020 р. м. Харків	Справа № 480/182/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Гуцала М.І.,
Суддів: Бенедик А.П. ,  Донець Л.О. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2020, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець (повний текст складено 17.02.20) по справі № 480/182/20
за позовом       ОСОБА_1  
до      Ковпаківського  відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)              
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 позов залишено без розгляду.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просилаючись на порушення судом першої інстанції норм  процесуального права. Просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 та прийняти нове судове рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення, а також стверджує про відповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що ним пропущено строк звернення до суду з поважних причин. Просить врахувати, що протягом 2019 року звертався в досудовому порядку шляхом подання письмових скарг до начальника Ковпаківського ВДВС та до начальника Управління юстиції в Сумській області з приводу неправомірного накладення на ОСОБА_1 штрафу.
Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, розглянувши справу без участі його представника. В обгрунтування відзиву зазначає, що при нарахуванні боржнику загальної суми для повної сплати боргу по виконавчому провадженню (станом на 01.12.2019) позивач був згоден з таким нарахуванням, в тому числі штрафу по аліментам, мотивуючи добровільну сплату всього боргу необхіднеістю придбання квартири за виділенні державою кошти у розиірі 1,5 млн.грн. Вважає, що позивач повідомлений про існування оскарженої постанови ще 01.11.2019, коли його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Перебування представника адвоката за межами України, новорічні та різдвяні свята не впливають, на його думку, на перебіг процесуальних строків оскарження постанови виконавця.
В судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав. Зазначив, що отримана у листопаді інформація про існування накладеного штрафу за несвоєчасну сплату аліментів не могла бути відразу реалізована позивачем через знаходження його на лікуванні до кінця листопада 2019 року. Щодо грудня 2019 року, то сімейні обставини, пов`язані з оформленням придбання квартири за виділені державою кошти, зумовили заклопотаність позивача вирішенням таких важливих проблем. Крім того, наприкінці грудня представник позивача виїзжав за межі України, що теж було поважною причиною несвоєчасності подання позову до суду.  
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з врахуванням наданих пояснень представника позивача в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
В ході судового розгляду встановлено, що на примусовому виконанні у Ковпаківському ВДВС у м. Суми перебувало виконавче провадження ВП №55749358 щодо виконання виконавчого листа №2-3838 від 02.12.2002, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми, про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно до повноліття дитини (а.с.8-9).
Виконавче провадження було відкрито відповідно до постанови ДВС від 24.01.2003.
13.09.2018 державним виконавцем Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області прийнято постанову ВП №55749358 про накладення на позивача штрафу в сумі 43001,22 грн. за несплату заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 28.08.2018 за період з 12.11.2002 по 28.08.2018 в сумі 86002,44 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с.11, 55). Вказаний розрахунок заборгованості було направлено відповідачем представнику боржника та самому боржнику 16.10.2019 за вих. №74101.
Одночасно, 13.09.2018, зважаючи на факт наявної заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державним виконавцем, в порядку ст.11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користуванні транспортними засобами, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми можливостями метальними снарядами несмертельної дії, та встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Копії вказаних постанов направлено до відповідних органів для виконання.
В подальшому державним виконавцем на підставі ст. ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 12.02.2019 з визначенням нового ро розрахунок заборгованості виходячи з заробітної плати боржника за вказаний період з 12.11.2002 по 28.08.2018 в сумі 75162,51 грн.
Такий розмір заборгованості зумовив прийняття відповідачем 18.03.2019 нової постанови про накладення штрафу на позивача  у розмірі 37581,25 грн., з одночасним прийняттям постанови від 18.03.2019 про скасування процесуального документу, а саме: постанову про накладення штрафу від 13.09.2018 (а.с. 118 – 119).
В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до різних інстанцій вищого рівня з приводу його виключення з реєстру боржників, заперечуючи правильність розрахунків заборгованості (а.с. 57 – 63), що зумовило надання відповідачем відповідей щодо ходу виконання судового рішення про стягнення аліментів протягом серпня – вересня 2019 року.
За наслідками звернення позивача виконуючим обов`язки начальника Ковпаківського відділу  державної виконавчої служби міста Суми було проведено перевірку законності виконавчого провадження АСВП №55749358, за наслідками якої прийнято постанову від 09.09.2019 про скасування постанови державного виконавця від 18.03.2019 в частині визначення розміру штрафу в сумі 37581,25 грн., з зазначенням нового розміру – 38333,1 грн. штрафу.
Державним виконавцем 10.09.2019 на підставі вищезазначеної постанови винесено постанову про виправлення помилки у виконавчому документі – постанові про стягнення штрафу від 18.03.2019 та зазначено розмір штрафу 38333,11 грн., а сума боргу – 76666,22 грн.(а.с. 120 – 121).
На підставі постанови начальника Ковпаківського відділу  державної виконавчої служби міста Суми від 11.10.2019 про результати перевірки законності виконавчого провадження АСВП №55749358 (а.с. 78 – 80), державним виконавцем було складено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментіввід 15.10.2019 (а.с. 81 - 83), з врахуваням проведених стягнень з березня 2019 року, сукупний розмір якої з моменту відкриття виконавчого провадження склав 47138,9 грн.
Повідомлення про розрахунок заборгованості було направлено позивачу 23.10.2019 (а.с. 135) супровідним листом від 16.10.2019 за вих. № 74101 (а.с. 131).
Крім того, 18.10.2019 державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 40228,4 грн., зважаючи на визначену суму заборгованості понад 3 роки (а.с. 122). 
Про накладення штрафу було повідомлено позивача листом від 18.10.2019 за вих. № 74109 (а.с. 136) з направленням 23.10.2019 копії постанови поштовим відправленням № 4002105326731 (а.с. 137), яке, згідно даних з офіційного сайту Укрпошти,  було вручено за довіренністю 25.10.2019.
Матеріали виконавчого провадження були надані на ознайомлення представнику боржника, адвокату Бельському В.М., з якими він ознайомився 01.11.2019, що підтверджується його власноручним записом на заяві (а.с. 84).
Постановою начальника Ковпаківського відділу  державної виконавчої служби міста Суми від 05.11.2019 про результати перевірки законності виконавчого провадження АСВП №55749358 за власної ініціативи (а.с. 87 – 88) було скасовано постанову про накладення штрафу від 13.09.2018 в частині визначення суми заборгованості 75162,51 грн. та суми накладеного штрафу 37581,25 грн., виправивши помилку у цій частині постанови шляхом визначення нового розміру заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2019 в сумі 80456,79 грн. та штрафу у розмірі 40228,4 грн. (а.с. 123 – 125).
Дану постанову разом з розрахунком заборгованості по аліментам було отримано позивачем 14.11.2019 (згідно з даними з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за поштовим відправленням на а.с. 144).
Така постанова зумовила складання нового розрахунку заборгованості від 05.11.2019 сукупний розмір якої з моменту відкриття виконавчого провадження склав 49113,93 грн. (а.с. 89 – 90).
Залишок не стягнутого штрафу станом на 05.11.2019 склав 40228,4 грн., а залишок не стягнутого виконавчого збору – 8045,68 грн. (а.с. 93). 
Про необхідність здійснення з примусового утримання таких сум заборгованості позивача було зазначено державним виконавцем у листі від 08.11.2019 вих. № 79929, врученого головному спеціалісту Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (а.с. 96).
Внаслідок добровільної сплати всім сум заборгованості, в тому числі штрафу, постановою дежавного виконавця від 03.12.2019 було закінчено виконавче провадження (а.с. 100, 145).
Про закінчення виконавчого провадження, в тому числі щодо стягнутого розміру штрафу 40228,4 грн., було повідомлено представника позивача адвоката Бельського В.М.  листом від 02.01.2020 на його звернення від 22.12.2019, отримання якого підтверджується власноручним записом представника позивача на копії листа (а.с. 146).
Позивач, не погодившись з постановою від 13.09.2018 про накладення на нього штрафу, звернувся до суду з позовом 13.01.2020.
Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою, а зазначені ним підстави пропуску строку визнані судом неповажними.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на фактичні обставини справи та вимоги діючого на час спірних правовідносин сторін процесуального законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, оскарження рішення органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), встановлює десятиденний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.
З аналізу вказаних норм випливає, що законодавець, у тому числі й у ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем) порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/922/17 та від 06.03.2019 у справі №820/394/17.
В ході судового розгляду встановлено, що позивач знав про накладений на нього штраф, зважаючи на факт направлення на його адресу засобами поштового зв`язку відповідної постанови, яка отримана ним 14.11.2019. 
Заявник апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова ним не отримувалась, а була отримана його дружиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим що він перебував на нестаціонарному лікуванні з 12.11.2019 по 29.11.2019, надаючи на підтвердження такого виду лікування епікриз із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № НОМЕР_1 . Проте, колегія суддів відхиляє вищевказані доводи, оскільки реалізація позивачем свого права на захист в суді протягом встановленого строку могла здійснюватися ним у грудні 2019 року.
Також, визнаються неповажними причинами пропуску строку звернення до суду доводи позивача про те, що він не мав можливості самостійно скласти позовну заяву, а його представник (адвокат), у якого перебували всі матеріали по даній справі, перебував у грудні місяці 2019 року у відпустці за межами країни,  що створило перепони для звернення до суду з позовом у десятиденний строк. Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки позивач не був позбавлений реалізувати своє право на звернення до суду через іншого представника, в тому числі того, хто має право на заннятя адвокатської діяльності. При цьому зауважується, що у справі відсутні докази на підтвердження знаходження представника позивача адвоката Бельського В.М. за межами України протягом всього періоду з 30.11.2019 по 13.01.2020.
Посилання представника позивача на заклопотаність позивача протягом тривалого часу у грудні 2019 року, у зв`язку з оформленням квартири, придбаної за виділені державою кошти, теж не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду, а навпаки, підтверджують його добровільне і свідоме волевиявлення у наданні прерогативи вирішення питання влаштування своїх соціально-побутових питань, порівняно з нарахованим розміром штрафних санкцій. Додатковим підтвердженням цьому є факт добровільної сплати позивачем таких спірних сум, кінцевим отримувачем яких є його дитина.
Інших належних і допустимих доказів об`єктивної неможливості звернення до адміністративного суду із вказаним позовом у межах встановленого ст. 287 КАС України строку ОСОБА_1 не було надано, як і не зазначено переконливих доводів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважити такими, що свідчать про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, перешкод для реалізації права на звернення до суду у встановлений процесуальним законом строк.
Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.01.2019 у справі №826/8378/18, від 20.03.2019 у справі 826/10451/18, від 05.06.2019 у справі №826/17589/18.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відтак, посилання скаржника, що на момент відкриття провадження у справі судом було поновлено пропущений строк звернення до суду, колегією суддів відхиляється, оскільки залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду можливе також і після відкриття провадження у справі.
У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.
Колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).
Оскільки протягом майже двох місяців після отримання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не ставилося питання щодо звернення до суду із даним позовом, подання його у січні 2020 року за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірної постанови, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2018 у справі № 826/9774/16.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, що належним чином відображено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
За результатами дослідження матеріалів справи, колегія суддів встановила, що дізнавшись про нарахування штрафу, позивач повинен був дізнатися про ймовірне порушення своїх прав, а обставина, на яку посилається позивач, не може бути поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки про наявність оскарженої постанови представник позивача достовірно знав 01.11.2019, а про остаточні зміни у постановах про накладення штрафу позивач дізнався 14.11.2019 (що підтверджується доказами з поштового відділення), тоді як до суду звернувся через два місяці після отримання відповідної постанови від 05.11.2019. При цьому враховується, що після отримання постанови ДВС від 05.11.2019 позивач самостійно сплатив суму штрафу і був повідомлений про закінчення виконавчого провадження.
Доводи скаржника, що досудовий порядок вирішення спору пролоновлює строк звернення до суду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони суперечать вимогам процесуального законодавства, які регулюють ці спірні правовідносини судового захисту прав учасників виконавчого провадження.
Визнаючи інші доводи апеляційної скарги необгрунтованими, колегія суддів керується приписами п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, згідно яких обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що зумовлює, зважаючи на вимоги ст. 316 КАС України, залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 123, 242-244, 250, 287, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі № 480/182/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	М.І. Гуцал	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.П. Бенедик    Л.О. Донець   	
Повний текст постанови складено  14.05.2020.