Постанова                            
Іменем України
 
16 березня 2020 року                    
м. Київ
 
справа № 754/300/15-ц
провадження № 61-17929св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
відповідачі: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_10 , Київська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_10 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у складі судді Кулікової С. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Деснянська РДА), Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Солом`янська РДА), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_10 , Київська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва», про визнання правочинів такими, що порушують публічний порядок.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано розпорядження від 12 вересня 2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ ХК «Київміськбуд» таким, що порушує публічний порядок. Визнано розпорядження від 12 жовтня 2012 року № 561 «Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ ХК «Київміськбуд» таким, що порушує публічний порядок. Визнано розпорядження Солом`янської РДА від 02 квітня 2010 року № 288 «Про передачу в користування звільненої жилої площі мешканцям, які проживають 
у комунальних квартирах відомчих будинків ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» та видачу ордерів» у частині видачі ордеру на приміщення загального користування житлового будинку АДРЕСА_1 таким, що порушує публічний порядок. Визнано розпорядження Деснянської РДА від 30 січня 2015 року № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» таким, що порушує публічний порядок. Визнано недійсним ордер, виданий на підставі розпорядження Солом`янської РДА від 02 квітня 2010 року № 288 «Про передачу в користування звільненої жилої площі мешканцям, які проживають у комунальних квартирах відомчих будинків ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» та видачу ордерів» на приміщення загального користування в житловому будинку 
АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
11 грудня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_10 подали до суду апеляційну скаргу, датовану 13 жовтня 2017 року, в якій зазначили, що копію рішення суду першої інстанції вони не отримали. До скарги додано клопотання про поновлення строку, мотивоване тим, що 13 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ними направлено безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва та листом від 23 жовтня 2017 року її повернуто у зв`язку з порушенням порядку подання апеляційної скарги.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року та надання документів про доплату судового збору.
02 лютого 2018 року ОСОБА_10 направила до суду заяву на усунення недоліків, в якій вказала, що не погоджується з визначеним розміром судового збору, який підлягає доплаті, апеляційну скаргу Солом`янської РДА вважала поданою неуповноваженою особою, тому ухвалу суду про залишення без руху її апеляційної скарги вважала такою, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року відмовлено 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, апеляційний суд керувався тим, що ОСОБА_10 не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших підстав для поновлення строку. Посилання ОСОБА_10 на неотримання нею судового рішення спростовуються матеріалами справи, оскільки на а. с. 41, т. 6 міститься розписка ОСОБА_11 про отримання 04 липня 2017 року копії рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнення її доводів та викладу позиції інших учасників справи
У березні 2018 рокуОСОБА_10 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року скасувати, апеляційне провадження передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженому судовому рішенні відсутні мотиви його прийняття та відхилення кожного аргументу, не зазначено чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких ОСОБА_10 звернулася до суду, а також висновків, за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався апеляційний суд.
Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
03 жовтня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 
06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року.
Відповідно до частини першої статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись 
з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження(PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 
2008 року). 
Встановивши, що апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_10 подала 11 грудня 2017 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження, у строк, наданий апеляційним судом для усунення недоліків апеляційної скарги, не надала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших поважних причин пропуску строку, не надала доказівпро доплату судового збору, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.
При цьому апеляційний суд вірно врахував те, що ОСОБА_11 04 липня 2017 року отримала рішення суду першої інстанції, оскільки вона згідно довіреності від 02 квітня 2015 року була представником ОСОБА_10 та уповноважена на отримання рішення суду, строк дії довіреності визначено  до 02 квітня 2018 року (т. 6, а. с. 2), відтак вона мала бути обізнана зі змістом судового рішення, проте вчасно апеляційну скаргу не подала.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм процесуального права. У зв`язку 
з наведеним колегія суддів Верховного Судувважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат