Номер провадження: 22-ц/813/4018/20 
Номер справи місцевого суду: 501/3937/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу,

                        В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у Чорноморському міському відділі ДВС ГТУЮ в Одеській області перебували виконавчі листи, видані 15.10.2012 року Іллівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 11.07.2007 року № 1740/2-07 на загальну суму 137 071,01 дол. США солідарно та стягнення судових витрат.
В рамках виконавчого провадження, державний виконавець 05.11.2019 року на підставі постанови та акту передав стягувачу ОСОБА_1 належне боржнику ОСОБА_2 майно, зокрема земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу за рішенням суду.
Позивач вважає, що державний виконавець порушив порядок реалізація майна, на яке звернено стягнення, передбачений ст.. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», тому постанова та акт державного виконавця від 05.11.2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу мають бути визнані недійсними та скасовані.
Разом з тим, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким особам, організаціям, підприємствам, нотаріусам, державним реєстраторам регіональних бюро державних реєстраторів України вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації, перереєстрації, скасування, закриття розділів та внесення будь-яких змін до права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123782000:02:004:0306.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2019 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено будь-яким особам, організаціям, підприємствам, нотаріусам, державним реєстраторам регіональних бюро державних реєстраторів України вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації, перереєстрації, скасування, закриття розділів та внесення будь-яких змін до права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123782000:02:004:0306.
Не погоджуючись з ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2019 року про відкриття провадження, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності.
Належним чином повідомлені учасники справи до судового засідання, призначеного на 28.04.2020 року на 15.00 годину, не з`явилися.
17.04.2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
27.04.2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу першої інстанції залишити без змін. Про відкладення розгляду справи з 28 квітня 2020 року на іншу дату ОСОБА_2 не клопотав.
Колегія суддів звертає увагу, що сама по собі присутність належним чином повідомлених сторін на стадії апеляційного перегляду судових рішень, відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України, не є обов`язковою.
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду та положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без присутності належним чином повідомлених сторін.
Колегія суддів, звертає увагу, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження подана 29.11.2019 року, а апеляційне провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду ухвалою суду від 24.12.2019 року, за нормами ЦПК України в діючій на той час редакції, яка зокрема передбачала можливість окремого від рішення суду оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи відноситься до основних засад (принцпів) цивільного судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). 
На час розгляду апеляційної скарги по суті, Законом України № 460-IX від 15.01.2020 року з ст. 353 ЦПК України виключений п. 8, яким передбачувалося право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності. 
Проте, судова колегія враховує наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.
Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.
 Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
При таких обставинах судова колегія доходить до висновку, що виключення з переліку ухвал, що можуть бути оскарженими в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності передбачено законом, яким внесені зміни до процесуального законодавства і має легітимну мету.
Проте, в даній справі, на час подання ОСОБА_1 апеляційної скарги, відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в апеляційному порядку, національним законом - п. 8 ст. 353 ЦПК України передбачалася можливість оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності окремо від рішення суду. 
У відповідності до ч.4 ст. 4 ЦПК України закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи наведене, не допуск апеляційної скарги ОСОБА_1 до розгляду по суті в апеляційному порядку не може за наведених обставин вважатися, що таке втручання в його процесуальне право на оскарження судового рішення (ухвали про відкриття провадження у справі) є достатнім, виправданим і пропорційним інтересам ОСОБА_1 , як учасника справи. 
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає розгляду по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов підсудний Іллічівському міському суду Одеської області.
Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується.
Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсним постанови та акту державного виконавця про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Об`єктом нерухомого майна стосовно якого державним виконавцем складено постанову та акт про передачу майна в рахунок погашення боргу є земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:0306, яка розташована в Овідіопольському районі Одеської області. 
Відповідно до та ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Згідно з положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. 
Враховуючи, що земельна ділянка, відносно якої державний виконавець виніс постанову та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу розташована в Овідіопольському районі Одеської області, то даний спір повинен вирішуватися за місцезнаходженням цього майна, тобто Овідіопольським районним судом Одеської області.
Оскільки, суд першої інстанції цього не врахував, апеляційний суд на підставі ч.1 п.7 ст.374 ЦПК України має право скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Овідіопольського районного суду Одеської області за встановленою підсудністю.
Відповідно до ч.1 п.7 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2019 року скасуванню з прийнятям постанови про направлення справи для розгляду до Овідіопольського районного суду Одеської області за встановленою підсудністю.
       На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -                                             
                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
               Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2019 року - скасувати, справу направити для розгляду до Овідіопольського районного суду Одеської області за встановленою підсудністю.  
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку на підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04.05.2020 року.

       Головуючий         О.М. Таварткіладзе 

Судді:         А.П. Заїкін

                                                               С.О. Погорєлова