Номер провадження: 22-ц/813/4066/20 
Номер справи місцевого суду: 521/15561/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Цюра Т. 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі з майна, що є у спільній частковій власності на домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року,  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому з урахуванням уточнень (Том І: а.с. 242, Том ІІ: а.с. 30) просив суд:
- виділити йому в натурі належні на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. 02.09.2009р. за реєстровим №1890, 9/50 частин житлового будинку під АДРЕСА_1 , а саме виділити в натурі частину жилого будинку першого поверху літ. «Б», прибудову літ. «б»: 2-5 - площу житлових кімнат 12,3 кв.м., 2-6 – кухні 10,3 кв.м, 2-6а – санвузлу площею 2,3 кв.м, 2-9 – коридор площею 1,9 кв.м., загальною площею 26,8 кв.м., огорожі №5,6,7, розташованих на земельній ділянці площею 158 кв.м.; 
- визнати за позивачем право приватної власності на виділене в натурі ізольоване житлове приміщення; 
- виділити співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі 41/50 частину житлового будинку під АДРЕСА_1 за варіантом, вказаним експертом з подальшим визнанням сумісної приватної власності та встановити порядок користування земельною ділянкою площею 158 кв.м. за другим варіантом, запропонованим старшим судовим експертом ВБТЗ та ЕД ОСОБА_5 та розподілити судові витрати між сторонами.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі з майна, що є у спільній частковій власності на домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відхилити наведені у апеляційній скарзі доводи та залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення від 15.11.2018 року – без змін (Том І: а.с.81-83).
ОСОБА_4 своїм правом надання в порядку ст. 360 ЦПК України відзиву не скористався.
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2008р. по справі № 2-7579/08 з домоволодіння АДРЕСА_1 виділено в натурі частину житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, визнавши за ними в рівних частках право власності на житловий будинок, загальною площею 152,1 кв. м, житловою площею 80,3 кв. м., підсобною площею 71,8 кв. м., що складається з: 1-й поверх: 2-1 коридор – 9,6 кв. м.; 2-1а жила кімната – 10,5 кв. м.; 2-2 кухня – 9,5 кв. м.; 2-3 санвузол – 6,5 кв. м.; 2-4 котельна – 1,3 кв. м.; 2-5 жила кімната – 12,3 кв. м.; 2-6 кухня – 10,3 кв. м.; 2-6а санвузол – 2,3 кв. м.; 2-7 коридор – 3,9 кв. м.; 2-8 веранда – 5,6 кв. м.; 2-9 коридор – 3,4 кв. м. Всього по 1 поверху: жила площа – 22,8 кв. м., підсобна площа – 52,4 кв. м., загальна площа – 75,2 кв. м. 2-й поверх: 2-10 коридор – 2,5 кв. м.; 2-11 жила кімната – 20,7 кв. м.; 2-12 веранда – 14,4 кв. м.; 2-13 жила кімната – 11,0 кв. м.; 2-14 коридор – 0,9 кв. м.; 2-15 туалет – 1,1 кв. м.; 2-16 жила кімната – 11,3 кв. м.; 2-17 жила кімната – 14,5 кв. м.; 2-18 коридор – 0,5 кв. м. Всього по 2 поверху: жила площа – 57,5 кв. м., підсобна площа – 19,4 кв. м., загальна площа – 76,9 кв. м., розташованого на земельній ділянці площею 158,0 кв. м. за фактичним користуванням, та присвоєно окрему поштову адресу: АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.44)
Згідно договору дарування від 02.09.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1890, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подарували а ОСОБА_1 прийняв в дар 9/50 частин будинку АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку, зазначеного на схематичному плані під літ.»Б1», житловою площею 80,3кв.м., загальною площею 152,1кв.м., огорожі №5,6,7, розташованих на земельній ділянці площею 158 кв.м. (т.1 а.с.6)
Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що в жодному технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 , копії яких наявні в матеріалах справи, житлового будинку під літ. «Б», частину якого позивач просить виділити в натурі, немає. Крім того, в технічному паспорті житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.06.2016р. допущено ряд помилок у зазначенні товщини перегородок та номері житлового будинку, тому він містить недостовірні відомості, а отже є недопустимим доказом у справі.
Також суд дійшов висновку про відхилення висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №5389/17-1431 від 27.06.2017р. щодо визначення можливих варіантів виділу в натурі 9/50 частин будинку АДРЕСА_1 . Щодо позовних вимог про виділ співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі 41/50 частину житлового будинку під АДРЕСА_1 за варіантом, вказаним експертом з подальшим визнанням сумісної приватної власності, районний суд зазначив, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги відповідачами у справі не заявлялися, а позивач не вправі пред`являти зазначені вимоги стосовно частини домоволодіння, яка йому не належить.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.
Так, відповідно до ст.ст. 319, 328 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. . Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно ст.ст. 358, 364, 383 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. . Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно до ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 від 23.05.2013р. вказаний будинок під літ. «Б1» має загальну площу 152,1кв.м., житлову – 80,3кв.м., підсобну – 71,8кв.м. та складається з двох поверхів: загальна площа по першому поверху складає 75,3кв.м., житлова – 22,8кв.м., підсобна 52,3кв.м.; по другому поверху: загальна площа складає 76,8кв.м., житлова – 57,5кв.м. та підсобна -19,3кв.м. (Том І: а.с.8-10)
Позивачем надано копію технічного звіту, виготовленого ГАП ПП «Ретроград» в 2013р., згідно якому встановлено, що при обстеженні житлового будинку літ. «Б» технічний стан основних несучих конструкцій – добрий, об`ємно-планувальні рішення жилого будинку в цілому відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі»; житловий будинок обладнаний інженерними сітками, електропостачанням, водопостачанням, міською каналізацією та газопостачанням. Розглянуту частину житлового будинку літ. «Б», яка належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , розташована на земельній ділянці 0,0158 га можливо виділити як окремий об`єкт нерухомого майна.(т.1 а.с.11-13)
Листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 14.06.2013р. позивача повідомлено, що провести поділ об`єкту на дві самостійні одиниці у домоволодінні АДРЕСА_1 немає можливості. (т.1 а.с.42)
Листом ГАП ПП «Ретроград» від 20.03.2014р. на запит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо дійсності технічного звіту про можливість поділу об`єкта нерухомого майна – домоволодіння АДРЕСА_1 на окремі об`єкти, який розроблено на замовлення ОСОБА_1 , повідомлено, що проектній організації ПП «Ретроград» пакет документів був наданий не в повному обсязі (відсутні довідка КП «БТІ» Одеської міської ради про можливість розділу на дві самостійні одиниці) та без погодження з власником домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які ОСОБА_1 зобов`язався надати, у зв`язку з чим вважають недійсними висновки в технічному звіті та неможливим розподіл об`єкта нерухомого майна – домоволодіння АДРЕСА_1 на окремі об`єкти. (т.1 а.с.41)
В матеріалах справи наявний технічний звіт ТОВ «Геодезична компанія» 2016р. з кадастрової зйомки земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 з каталогами координат та відомостями щодо зазначеної земельної ділянки. (т.1 а.с.85-109).
Також в матеріалах справи є неповна копія технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 18.08.2011р., в якому зазначено, що житловий будинок під літ. «Б1» має 2 поверхи. (т.1 а.с.115-117).
Листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 22.06.2016р. повідомлено, що інформація щодо технічної документації зі складання правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. (т.1 а.с.142-143)
Згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 12.07.2016р. суду надані ксерокопії правовстановлюючого документу на 41/50 частину (залишок від одиниці) будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку станом на 31.12.2012р. зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ксерокопії оцінюючих актів. (т.1 а.с.160-168).
Позивачем надано копію технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого КП «БТІ» Одеської міської ради 23.06.2016р., з якого вбачається, що будинок під літ. «Б1» має загальну площу 151,7 кв.м., житлову – 80,3 кв.м., підсобну – 71,4 кв.м. та складається з двох поверхів: загальна площа по першому поверху складає 75,3 кв.м., житлова – 22,8 кв.м., підсобна 52,5 кв.м.; по другому поверху: загальна площа складає 76,4 кв.м., житлова – 57,5 кв.м. та підсобна -18,9 кв.м. (т.1 а.с.169-172).
Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що в жодному технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 , копії яких наявні в матеріалах справи, житлового будинку під літ. «Б», частину якого позивач просить виділити в натурі, немає.
Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2016р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої були поставлені питання: - визначити можливі варіанти виділу в натурі 9/50 частин будинку АДРЕСА_1 ; - визначити можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою площею 0,0158кв.м. за адресою – АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . (т.1 а.с.182-183).
Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №5389/17-1431 від 27.06.2017р. для виділу 9/50 частини домоволодіння, належної ОСОБА_1 , у самостійний об`єкт нерухомості, необхідно на першій стадії виконати розділ домоволодіння і земельної ділянки згідно діючих нормативно-технічних норм і правил, узгодити переобладнання з компетентними органами для можливості автономної експлуатації часток домоволодіння (якщо такі необхідно виконати), що виділяються. Приймаючи до уваги вищевикладене, на розгляд суду пропонується один варіант розділу домоволодіння АДРЕСА_1 , що відображає фактичний порядок користування домоволодінням, який склався між співвласниками на теперішній час. По варіанту розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 співвласнику ОСОБА_1 з ідеальною часткою 9/50 пропонується виділити частину житлового будинку літ. «Б», прибудову літ. «б»: 1-й поверх: 2-5 – житлова площею 12,3 кв.м., 2-6 – кухня площею 10,3 кв.м., 2-6а – санвузол площею 2,3 кв.м., 2-9 коридор площею 1,9 кв.м.. Разом загальна площа складає 26,8 кв.м., в т.ч. житлова - 12,3 кв.м. Співвласникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з ідеальною часткою 41/50 пропонується виділити: частину житлового будинку літ. «А», прибудову літ. «А1»: у житловому будинку літ. «Б1» з прибудовою літ. «б2» з підвалом: 1-й поверх: 2-1 - коридор площею 9,6 кв.м., 2-1а – житлова площею 10,5 кв.м., 2-2 – кухня площею 9,5 кв.м., 2-3 – санвузол площею 6,5 кв.м., 2-4 – котельня площею 1,3 кв.м., 2-7 – коридор площею 3,9 кв.м., 2-8 – веранда площею 5,6 кв.м., 2-9а – сходи площею 1,6 кв.м.. 2-й поверх: 2-10 – коридор площею 2,5 кв.м., 2-11 – житлова площею 20,7 кв.м., 2-12 – веранда площею 7,4 кв.м., 2-13 – житлова площею 11,0 кв.м., 2-15 – санвузол площею 1,9 кв.м., 2-16 – житлова площею 11,3 кв.м., 2-17 – житлова площею 14,5кв.м., 2-18 – коридор площею 0,5 кв.м., 2-19 – туалет площею 1,4 кв.м., 2-20 – коридор площею 5,2 кв.м. Разом загальна площа складає 124,9 кв.м., в тому числі житлова -68,0 кв.м. Також запропоновано два можливих варіанти користування земельною ділянкою. (т.1 а.с.203-215)
При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про відхилення зазначеного висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з підстав того, що на шостій сторінці зазначеного висновку є відомості про ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із зазначенням часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , однак зазначені особи не є сторонами у даній справі.
Крім того, предметом спору є виділ в натурі частини будинку під літ. «Б1», однак на сторінці 7 експертного висновку зазначено відомості про житловий будинок під літ. «Б» та прибудову під літ. «б», яких немає в жодному технічному паспорті. Також суд зазначає, що на сторінці 12 вказано про виділ частини житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «А1», яких також немає в технічних паспортах.
Окрім того, як встановлено судом першої інстанції, позивач та його представник в судовому засіданні зазначали, що між сторонами склався певний порядок користування спірним будинком, а отже посилання у експертному висновку щодо необхідності на першій стадії виконати розділ домоволодіння і земельної ділянки згідно діючих нормативно-технічних норм і правил, узгодити переобладнання з компетентними органами для можливості автономної експлуатації часток домоволодіння (якщо такі необхідно виконати), що виділяються, не відповідає дійсності.
Також в матеріалах справи наявний припис управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 25.04.2018р., з якого вбачається, що під час перевірки встановлено, що замовником будівництва ОСОБА_1 порушено вимоги будівельних норм, зокрема п. 3.25б* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого за відсутністю інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється. Таким чином, ОСОБА_1 виконані роботи з улаштуванням вигребу за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушено п. 3.25б* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». З метою усунення виявлених порушень є вимога про приведення об`єкта у відповідність до будівельних норм у термін до 25.05.2018р. шляхом улаштування каналізування з використанням місцевих очисних споруд за погодженим проектом з органами санепідслужби. (т.2 а.с.21-22)
В матеріалах справи наявна копія постанови управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 08.05.2018р., в якій також зазначено, що ОСОБА_1 у порушення норм ДБН улаштовано вигріб за адресою: АДРЕСА_1 .(т.2 а.с.17-18).
З пояснень експерта ВБТЗ та ЕД ОСОБА_5 , який проводив дослідження та підписав висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №5389/17-1431 від 27.06.2017р., вбачається, що він проводив дослідження по домоволодінню АДРЕСА_1 та оскільки в технічному паспорті не було відміток про самочинне будівництво, він провів дослідження за наявності всіх споруд, які були розміщені на земельній ділянці за вищевказаною адресою. Разом з тим, повідомив, що він бачив вигрібну яму, однак оскільки вона розміщена за межами земельної ділянки, він не вважав за необхідне звертатися до суду з відповідним повідомленням та не включив її в розподіл домоволодіння.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що облаштував внутрішньодомову каналізацію з відведенням побутових стоків у вигрібну яму.
Таким чином, оскільки побутові стоки відходять від частини будинку, яку займає позивач, то самочинно обладнана вигрібна яма є частиною домоволодіння, а отже судовий експерт повинен був звернутися до суду з відповідним повідомленням та клопотанням про роз`яснення подальшого проведення призначеної експертизи, однак цього зроблено не було.
Також оскільки судом встановлено, що листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 02.02.2018р. ОСОБА_8 повідомив, що в технічному паспорті житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.06.2016р. допущено ряд помилок у зазначенні товщини перегородок та номері житлового будинку. (т.2 а.с.6), тому зазначений технічний паспорт містить недостовірні відомості, а отже є недопустимим доказом у справі.
Щодо позовних вимог про виділ співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі 41/50 частину житлового будинку під АДРЕСА_1 за варіантом, вказаним експертом з подальшим визнанням сумісної приватної власності, то апеляційний суд також вважає обґрунтованим висновок місцевого суду, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги відповідачами у справі не заявлялися, а позивач не вправі пред`являти зазначені вимоги стосовно частини домоволодіння, яка йому не належить.
Посилаючись на вищевикладене, обґрунтованим і доведеним є висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі з майна, що є у спільній частковій власності на домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.03.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

                                                                С.М. Сегеда