ПОСТАНОВА
 
29 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 2304/1747/12
провадження № 51-104 ск 17
 
Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду Бущенко А.П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жашківського районного суду Черкаської області від 19 грудня                                         2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року.   
Постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 19 грудня                      2019 року відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_1 про відновлення строку на апеляційне оскарження постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2012 року, ухваленій у кримінальній справі щодо ОСОБА_2 , а її апеляційну скаргу визнано такою, що не підлягає розгляду.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року зазначену постанову місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення і направити справу на новий судовий або апеляційний розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 387 Кримінально–процесуального кодексу України 1960 року (далі – КПК 1960 року) зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам статті 350 КПК 1960 року.
Згідно з вимогами статті 350 КПК 1960 року в касаційній скарзі має міститися вказівка на те, в чому полягає незаконність оскаржуваного судового рішення та доводи на її обґрунтування, конкретне прохання особи, сформульоване з урахуванням того, які рішення суд касаційної інстанції вправі ухвалити відповідно до вимог статті 396 КПК 1960 року.
Однак касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 350 КПК 1960 року, оскільки, зазначивши вимогу про перегляд оскаржених судових рішень щодо її клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, ОСОБА_3 не наводить доводів та обґрунтування у чому, на її думку, відповідно до статей 370, 398 КПК 1960 року полягали порушення та яким саме судом їх було допущено.
Також потерпіла посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що відповідно до статті 398 КПК 1960 рок не є підставою для скасування судових рішень касаційним судом, а отже і предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Зі змісту касаційної скарги видно, що потерпіла просить скасувати у тому числі й судове рішення суду першої інстанції, при цьому ставить вимогу про направлення справи на новий апеляційний розгляд, що суперечить положенням кримінального-процесуального закону. 
Таким чином, викладене у касаційній скарзі прохання не узгоджується зі змістом статті 396 КПК 1960 року.
Згідно зі статтею 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 384, 398 КПК 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги за умови усунення зазначених у цій постанові недоліків і якщо скарга надійде у межах строку, визначеного у статті 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи. 
У зв`язку з цим, справу не може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку. 
Керуючись статтею 388 КПК 1960 року пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, суддя постановив:
Відмовити потерпілій ОСОБА_3 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 для перевірки її в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                       А.П. Бущенко