Ухвала
Іменем України
 
15 квітня 2020року
м. Київ
 
справа № 644/7495/19
провадження № 61-6103ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.
 
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на постанову Харківського апеляційного суду від                          12 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ»), ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до АТ «ПУМБ», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня                 2019 року у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 ,                ОСОБА_2 до АТ «ПУМБ», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в частині: встановлення нікчемності частин колективного договору АТ «ПУМБ», затвердженого на зборах представників трудового колективу АТ «ПУМБ» протоколом № 1 від 29 липня 2016 року; визнання недійсним з моменту укладання колективного договору АТ «ПУМБ», затвердженого на зборах представників трудового колективу АТ «ПУМБ» протоколом № 1 від 29 липня 2016 року з наступними змінами і доповненнями.
Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «ПУМБ», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії в частині: здійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 заробітної плати за надурочні роботи за період з 01 грудня 2015 року по даний час; зобов`язання АТ «ПУМБ» здійснити нарахування і виплату                                         ОСОБА_2 заробітної плати за надурочні роботи за період з 18 березня                2016 року по 31 жовтня 2018 року включно.
 
Постановляючи ухвалу в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про встановлення нікчемності частин колективного договору АТ «ПУМБ», затвердженого на зборах представників трудового колективу                  АТ «ПУМБ» протоколом № 1 від 29 липня 2016 року; визнання недійсним з моменту укладання колективного договору АТ «ПУМБ», затвердженого на зборах представників трудового колективу АТ «ПУМБ» протоколом № 1 від                  29 липня 2016 року з наступними змінами і доповненнями, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду в частині відмови у відкритті провадження скасувати та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня                 2019 року в частині відмови у відкритті провадження скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу місцевого суду залишено без змін.
 
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу місцевого суду в частині відмови у відкритті провадження у справі, виходив з того, що позивачі звернулися до суду за захистом саме своїх прав в індивідуальному порядку, оскільки вважали, що оспорювані пункти колективного договору порушують їх права як працівників підприємства, навівши для цього відповідні правові й фактичні підстави, та 
 
просили суд визнати нікчемними і недійсними окремі умови вже прийнятого і введеного в дію колективного договору.
 
У квітні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга                АТ «ПУМБ» на постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня                  2020 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від                19 грудня 2019 року.
 
В обґрунтування касаційної скарги АТ «ПУМБ» зазначає, що позивачі не вважають себе стороною соціально-трудових відносин, в результаті чого не мають права у судовому порядку визнавати окремі пункти колективного договору, які поширюються не тільки на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а і на усіх працівників АТ «ПУМБ», недійсними або нікчемними. Крім того, вказує на те, що оскаржувані позивачами пункти колективного договору жодним чином не порушують права останніх на отримання грошової винагороди за понаднормовану роботу в АТ «ПУМБ», яка оплачувалась відповідачем                  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до умов, передбачених КзПП України.
 
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «ПУМБ» на постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року необхідно відмовити з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Апеляційним судом встановлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до АТ «ПУМБ, ОСОБА_3 , в якому просили:
-           встановити нікчемність частин колективного договору АТ «ПУМБ», затвердженого на зборах представників трудового колективу АТ «ПУМБ» протоколом № 1 від 29 липня 2016 року з наступними змінами та доповненнями з моменту їх укладення, а саме: пункти 5.6., 5.7. Додатку                     № 3 колективного договору;
-          визнати недійсними з моменту укладання колективного договору                             АТ «ПУМБ», затвердженого на зборах представників трудового колективу                 АТ «ПУМБ» протоколом № 1 від 29 липня 2016 року з наступними змінами і доповненнями, нікчемні частини цього договору.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважали, що пунктами 5.6., 5.7. Додатку                               № 3 колективного договору порушуються їх трудові права, а тому такі є нікчемними в силу вимог Закону, а саме частини другої статті 5 Закону України «Про колективний договір».
 
Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліків)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо:
а)встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту;
б) укладення чи зміни колективного договору, угоди;
в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень;
г) невиконання вимог законодавства про працю.
 
Апеляційним судом встановлено, що позивачі звернулися до суду за захистом саме своїх прав в індивідуальному порядку, оскільки вважали, що оспорювані пункти колективного договору порушують їх права як працівників підприємства, - навівши для цього відповідні правові й фактичні підстави, та просили суд визнати нікчемними і недійсними окремі умови вже прийнятого і введеного в дію колективного договору.
 
Положенням частини першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на захист працівника від порушення його трудових прав і свобод є найбільш значущим серед усього комплексу прав у соціально-трудовій сфері. Реалізація цього права здійснюється з дотриманням балансу, рівноваги між вимогами суспільного інтересу і обов`язковими приписами зазначеного права. 
 
Демократичне суспільство не може нехтувати вдосконаленням правового регулювання індивідуальних форм захисту трудових прав, у тому числі, шляхом оскарження до суду локально-правових норм, діючих на підприємстві.
 
Аналогічний висновок викладений в постановіВерховного Суду від 13 червня 2018 року в справі 761/34161/17-ц.
 
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що спір виник не щодо розбіжностей у виконанні колективного договору або його виконанні, а саме з приводу недійсності (нікчемності) окремих його положень, які призводять до систематичного порушення прав позивачів.
 
Позивачі заявили вимогу про недійсність (нікчемність) певних пунктів колективного договору, мотивувавши вимогу чинними нормами права, зокрема, статтею 5 Закону України «Про колективний договір», нормами КЗпП України та ЦК України (стаття 9), вважаючи його індивідуальним позовом за захистом своїх порушених трудових прав, а не колективним позовом.
 
Крім того, апеляційним судом встановлено, що сторонами соціально-трудових відносин є профспілкові організації або обрані для ведення колективних переговорів представники працівників, роботодавець або уповноважені представники роботодавця.
 
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що один або два працівники, які не були вільно обрані для ведення колективних переговорів не можуть бути стороною колективного трудового спору (конфлікту) у розумінні Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», є обґрунтованим.
 
Зазначене виключає можливість вирішення спору, який виник між сторонами саме у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», а тому даний закон не підлягає застосуванню у цій справі у зв`язку з відсутністю колективного спору.
 
Посилання в касаційній скарзі заявника на правовий висновок Верховного Суду України, сформований у постанові від 07 травня 2009 року в справі                                     № 6-22269св08, є безпідставним, оскільки наведена постанова стосується спору, який виник між особами, які є учасниками колективних трудових переговорів.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права апеляційним судом не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «ПУМБ» на постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов