КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження                                                 
№ 22-ц/824/5260/2020                                                                     

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року                                                                   місто Київ
                                                                                           справа №759/1727/16-ц  
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                     за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року про часткове задоволення скарги, постановлену під головуванням судді Шум Л.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування постанов головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк Марини Ігорівни та начальника відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувала Михайла Степановича, заінтересована особа: ОСОБА_3 ,-
 
                                             В С Т А Н О В И В:
             
21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. та начальника відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувала М.С., в якій, з урахуванням нової редакції скарги просив:
визнати неправомірними та скасувати постанову від 21 січня 2019 року про накладення на нього штрафу у розмірі 31142,88 грн. і постанову від 21 січня 2019 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 10380,96 грн., постановлені головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. у межах виконавчого провадження №53872481;
визнати неправомірною та скасувати постанову від 15 листопада 2019 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження, постановлену начальником відділу районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. у межах виконавчого провадження №53872481; 
поновити строк на оскарження зазначених постанов у межах виконавчого провадження №53872481.
В мотивування вимог посилався на те, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №53872481 з примусового виконання виконавчого листа №759/1727/16-ц від 12 квітня 2017 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2016 і до досягнення дитиною повноліття.
Вказував, що отримуючи 09 жовтня 2019 року довідку-розрахунок його заборгованості за аліментами, його представника було повідомлено про наявність постанов від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та про стягнення виконавчого збору. 
Зазначав, що станом на 21 січня 2019 року не сплинув рік від дати набрання законної сили Законом, який дозволив державному виконавцю накладати штраф, а відтак вважає, що наявні порушення при обчисленні строку для накладення штрафу, а тому і відсутні підстави для винесення вказаної постанови.
 Посилався на те, що у виконавця були відсутні підстави для стягнення з нього виконавчого збору, оскільки станом на 21 січня 2019 року заборгованість по аліментах не була погашена. 
Вважає, що постанова начальника відділу районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. від 15 листопада 2019 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження підлягає скасуванню, оскільки ухвала суду, яка стала підставою для її винесення, була постановлена з інших підстав, а зроблений перерахунок було вчинено на підставі інформації про встановлене місце проживання боржника у місті Чернігові, що не було предметом розгляду в суді. 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року поновлено пропущений строк для подання скарги.
Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано постанову державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника - ОСОБА_1 в розмірі 31142,88 грн., винесену у виконавчому провадженні №53872481.
Скасовано постанову державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. від 21 січня 2019 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 10380,96 грн., винесену у виконавчому провадженні №53872481.
В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Частково не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду в частині відмови у визнанні неправомірною та скасуванні постанови від 15 листопада 2019 року та постановити в цій частині нову, якою скаргу у вказаній частині  задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки єдиною підставою для відмови є наявність, нібито, ухвал суддів, які визнали правомірними дії виконавця, однак вказані ухвали визнали дії державного виконавця правомірними з абсолютно інших підстав. 
Вказував, що підстава яка була заявлена і на підставі якої було здійснено перерахунок (заява надана виконавцю Буряк М.І. ) зовсім інша, вона стосується встановлення місця проживання боржника, тому вважає, що процедурно начальник відділу не оспорював і не перевіряв ці факти, а скасував розрахунок лише з мотивів того, що колись здійснювався якийсь перерахунок.
Від стягувача ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального права. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Стягувач  ОСОБА_3  та її представник у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечували.
Головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. та начальник відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №53872481 з примусового виконання виконавчого листа №759/1727/16-ц від 12 квітня 2017 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. від 21 лютого 2019 року за несплату в повному обсязі аліментів на протязі двох років накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 31142,88 грн.
Вказана постанова була направлена для виконання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів, 21 січня 2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10% від суми заборгованості, що становить 10380,96 грн.
Вказана постанова була направлена для виконання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з зазначеними постановами державного виконавця, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку цивільного судочинства зі скаргою про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І.
Задовольняючи частково скаргу та скасовуючи постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника та про стягнення виконавчого збору, суд першої інстанції виходив з того, що вказані постанови були винесені неправомірно в супереч вимогам законодавства.
Разом з тим, розглядаючи вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника та про стягнення виконавчого збору, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції .
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. (ч.1 ст.287 КАС України).
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб держаної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження».
Так,  згідно  вимог ч.ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З урахуванням вищезазначеного можна дійти висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, як виконавчих документів в окремому провадженні.
Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або накладення штрафу, згідно з якими відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, від 03 жовтня 2018 у справі №320/7888/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі №910/22695/13, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16, від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073, від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та розглянув вимоги скарги в частині вимог про оскарження постанов про накладення державним виконавцем штрафу та виконавчого збору у порядку цивільного судочинства.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на те, що скарга  ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника та про стягнення виконавчого збору не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства колегія суддів вважає, що провадження у даній справі в частині вказаних вимог підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимог про визнання неправомірною та скасування постанови начальника відділу районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С.від 15 листопада 2019 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вказана постанова винесена із дотриманням вимог чинного законодавства.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених доказах, нормах матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, начальником відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. було здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження №53872481 на підставі скарги ОСОБА_3 , за результатами якої було винесено постанову від 15 листопада 2019 року, якою визнано дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служб міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк М.І. з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва №759/1727/16-ц від 12 квітня 2017 року при здійсненні розрахунку заборгованості від 07 жовтня 2019 року на підставі документів щодо мешкання боржника у місті Чернігові, який зареєстрований та працює у місті Києві, такими що вчинені з порушенням вимог СК України, ст.71 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» та скасовано розрахунок заборгованості від 07 жовтня 2019 року в рамках ВП №53872481.
Обгрунтовуючи скаргу в частині скасування постанови начальника відділу районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. від 15 листопада 2019 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 вказував на те, що головний державний виконавець Буряк М.І. діяла правомірно, здійснивши перерахунок заборгованості за період січня 2016 року - липня 2018 року, виходячи з встановленого місця проживання боржника та відповідно середньої зарплати для міста Чернігова, натомість, начальник відділу Сувало М .С. допустив порушення законодавства, оскільки не врахував, що підставою перерахунку, заборгованості за аліментами були нові обставини, які не повідомлялися державному виконавцю та не були предметом судового розгляду.
Згідно з положеннями ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження передбачений Розділом XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.
Відповідно до положень п.1 Розділу XIIІ вказаної Інструкції перевірити законність виконавчого провадження мають право зокрема начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Згідно з п.7 Розділу XIIІ Інструкції про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов'язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.
Якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п'ятому та шостому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).
У разі якщо під час перевірки виконавчого провадження виявлено порушення вимог Закону, посадова особа, зазначена в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, в резолютивній частині постанови доручає начальнику органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, провести дії, передбачені абзацами другим і третім частини третьої статті 74 Закону.
Постановляючи оскаржувану постанову від 15 листопада 2019 року, начальником відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. було встановлено, що 26 липня 2017 року відповідно до СК України державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, сума заборгованості якої складає 46917,17 грн.
Відповідно до довідки розрахунку від 01 січня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 103809,60 грн.
Керуючись ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 21 січня 2019 року головним державним виконавцем Буряк М.І. накладено штраф у розмірі 30% суми боргу, про стягнення на користь ОСОБА_8 31142,88 грн.
В матеріалах виконавчого провадження наявна ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року у справі №759/1727/16-ц про залишення без задоволення скарги боржника ОСОБА_1 про скасування довідки розрахунку заборгованості по аліментам.
Також начальником відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. було встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі №759/1727/16-ц у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця про скасування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника управі виїзду за межі України від 13 березня 2018 року, скасування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортнимизасобами від 13 березня 2018 року, скасування постанови державного виконавця про встановленнятимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною, та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальнимиснарядами несмертельної дії від 13 березня 2018 року, скасування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 13 березня 2018 року було відмовлено.
07 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Буряк М.І. на підставі наданих документів, щодо проживання боржника у період з січня 2016 року по серпень 2018 року умісті Чернігові здійснено перерахунок попередньої заборгованості відповідно до якогозаборгованість станом на 01 жовтня 2019 року складає 38688,41 грн.
Як вбачається з ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року скарга ОСОБА_1 була подана, в тому числі, з огляду на те, що при розрахунку заборгованості державним виконавцем було застосоване положення ч.3 ст.195 СК України та здійснено розрахунок із застосуванням середнього розміру заробітної плати по місту Києву. Судом було встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментам боржника          ОСОБА_1 здійснено державним виконавцем з дотриманням вимог законодавства, в межах своїх повноважень та без порушення прав сторін виконавчого провадження.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надання боржником договору користування квартирою не може бути належним підтвердженням для здійснення розрахунку заборгованості із застосуванням середнього розміру заробітної плати за місцезнаходженням квартири, яка перебувала в користуванні боржника, зареєстрованого та працюючого в місті Києві, а відтак оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог передбачених п.7 Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень та у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». 
А відтак, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності винесення начальником відділу районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало М.С. постанови від 15 листопада 2019 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження спростовуються вищевикладеним.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам.
Враховуючи ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувачем і боржником) є спір щодо розміру заборгованості по аліментам, то такий спір, в силу вимог закону, підлягає вирішенню судом в порядку позовного провадження з дотриманням процедури визначеної відповідним процесуальним законом.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                      П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк Марини Ігорівни від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника та про стягнення виконавчого збору скасувати та постановити в цій частині нову.
 
Провадження у справі за скаргою  ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Буряк Марини Ігорівни від 21 січня 2019 року про накладення штрафу на боржника та про стягнення виконавчого збору закрити.
 
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
            Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
            Повний текст постанови складено 29 травня 2020 року.
 
Головуючий:
 
Судді: