ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 р.	Справа № 520/11519/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.
представника позивача - Мухіна О.М.
представника відповідача - Білової Х.Б.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.03.2020 по справі № 520/11519/19
          за позовом    ОСОБА_1  
          до    Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області 
          про скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
          
          У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ( далі – Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській обл.), в якому просила:
          - визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській обл. Білової Х.Б. №  54782956 від 27.09.2019 про стягнення виконавчого збору в сумі 325837,35 грн.;
          - визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській обл. Білової Х.Б. №  60176849 від 27.09.2019 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим збором у розмірі 325837,35 грн., який винесений при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова суду у справі №642/10787/13-ц;
          - визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.  Харкова ГТУЮ у Харківській обл. щодо не закриття виконавчого провадження № 54782956, що заведене на примусове виконання постанови старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській обл.. Білової Х.Б. №  54782956 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 325837,35  грн., що винесена при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі №  642/10787/13-ц.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
          Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне та неповне встановлення обставин, які мають важливе значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
          Вказала, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_2 (боржник) та ОСОБА_1 ( поручитель) відповідають перед кредитором (стягувачем) ТОВ «ОТП Факторинг Україна»  як солідарні боржники, а тому виконавчий збір повинен бути стягнутий з боржників солідарно, а не по 10% з кожного, що є подвійним стягненням виконавчого збору всупереч вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі–Закон № 1404). Виконавчий лист з примусового виконання рішення №642/10787/13-ц від 14.01.2019 переданий приватному виконавцю, яким виконано рішення №642/10787/13-ц  на суму 709  657.00 грн. та винесено постанову про стягнення суми основної винагороди від 14.01.2019 в розмірі 64  076.19 грн, а тому з урахуванням приписів ч.5 ст. 27 Закону №  1404 виконавчий збір не стягується. Крім того, ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24.05.2016 по справі 642/10787/13-ц, на підставі якого було видано виконавчі листи, визнано нечинним, а постановою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 виконавчі листи по справі 642/10787/13-ц визнані судом такими, що не підлягають виконанню, що свідчить про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору відповідно до положень п.5 ч.1 ст.39 Закону № 1404. 
           06.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. 
           21.05.2020 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
           26.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
           28.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання позивача задоволено. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
           29.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі 520/11519/19.
           29.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку справи до розгляду та призначено справу у відкритому судому засіданні. 
          Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
          На примусовому виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження від 26.09.2017 №54782956 з примусового виконання виконавчого листа №642/10787/13-п виданого 12.06.2017 Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму залишку заборгованості за кредитом в розмірі 193982,27 дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ - 1550500.28 грн.); суму несплачених відсотків за користування кредиту в розмірі 13328,95 дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ - 106538,29 грн.); суму пені за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту в розмірі 1601335,00 грн., а всього загальну суму заборгованості в розмірі 3258373,57 грн. та виконавче провадження від 26.09.2017 №54782966 з примусового виконання виконавчого листа № 642/10787/13-ц виданого 12.06.2017 Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судового збору в розмірі 1827,00 грн.
          Даний виконавчий лист виданий на виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24.05.2016 по справі № 642/10787/13-ц. 
          Резолютивною частиною рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24.05.2016 вирішено:
          - стягнути з  ОСОБА_2 , на користь  ТОВ «ОТП Факторинг Україна»   суму залишку заборгованості за кредитом в розмірі  200 342,27  дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ –  1  601 335.76  грн.); суму несплачених відсотків за користування кредиту в розмірі  13 328,95  дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ -  106 538.29  грн.); суму пені за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту в розмірі  1 601 335.00  грн., а всього загальну суму заборгованості в розмірі  3 309 209.05  грн;
          - стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму залишку заборгованості за кредитом в розмірі  193 982.27  дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ –  1  550 500.28  грн.); суму несплачених відсотків за користування кредиту в розмірі  13 328,95  дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ -  106 538.29  грн.); суму пені за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту в розмірі  1 601 335.00  грн., а всього загальну суму заборгованості в розмірі  3258373.57  грн.
           26.09.2017 відділом ДВС відкрито виконавче провадження №54782956 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 за виконавчим листом у справі №642/10787/13-ц.
          Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова по справі №642/10787/13-ц від 13.08.2019 замінено стягувача у вищевказаних виконавчих провадженнях з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ).
           27.09.2019 старшим державним виконавцем Біловою Х.Б., з урахуванням ч.5  ст.15 Закону № 1404,  були винесені постанови про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №54782956, №54782966.
           27.09.2019 старшим державним виконавцем Біловою Х.Б. з урахуванням  приписів п.9 ч.1  ст.39 Закону №1404   були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження у виконавчих провадженнях № №54782956, 54782966 на підставі того, що між стягувачем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_2 була укладена угода про врегулювання боргу від 31.05.2019 до кредитного договору №СМ-SМЕ701/272/2008 від            11.07.2008, згідно якої сторони домовилися, що зобов`язання за Кредитним договором та рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 24.05.2016 по справі №642/10787/13-ц виконані в повному обсязі.
          Старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ Біловою Х.Б. винесено постанову від            27.09.2019 №  54782956 про стягнення виконавчого збору в сумі 325 837,35 грн. та постанову №  60176849 від 27.09.2019 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим збором у розмірі 325 837,35 грн.
          Позивач, не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 27.09.2019 №54782956 та постановою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим збором від 27.09.2019 №  60176849, звернулася до  суду з даним позовом.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ч. 1  ст. 39 Закону №1404  та виконавчий збір не стягнуто, а тому дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору, одночасно з закінченням виконавчого провадження, в повній мірі відповідають приписам ч.3  ст. 40 Закону №1404. Матеріали виконавчого провадження не містять жодної інформації про солідарне стягнення суми боргу. Передача виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю не мала місця в даному випадку. Ухвала Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 №642/10787/13 та постанова Харківського апеляційного суду від 19.11.2019, якими визнано рішення нечинним та виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню, винесені судом після прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов від 27.09.2019.
          Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
          Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України  № 1404.
          Відповідно до ст.1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
          Згідно з ст. 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
          Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 27 Закону № 1404 ( в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
          Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернена, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
          Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
          Положеннями ч. 3 ст. 40 Закону № 1404 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
          Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем ОСОБА_4 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 54782956 відносно на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону № 1404 (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
          Відповідно до змісту вказаної угоди сторони домовились вважати, що зобов`язання за кредитним договором та рішення Ленінського районного суду від 24.05.2016 по справі №  642/10787/13-ц виконані у повному обсязі. 
          З урахуванням вищезазначених правових норм та обставин справи колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що оскаржувані постанови державного виконавця є правомірними та відсутні підстави для їх скасування.  
          Щодо посилань апелянта на те, що приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24.05.2016 фактично виконано на суму 709  657.00 грн та стягнуто основну винагороду у розмірі 64076.19 грн, а тому в силу приписів п.5 ч.5 ст.27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується, колегія суддів зазначає. 
          Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.
          Пунктом 8 частини 5 статті 27 Закону № 1404 визначено, що   під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
          З матеріалів справи встановлено, шо виконавчий лист №642/10787/13-ц про стягнення боргу з ОСОБА_2 14.01.2019 було подано на примусове виконання приватному виконавцю   ОСОБА_5 
           14.01.2019 приватним виконавцем на виконання виконавчого листа №642/10787/13- відкрито виконавче провадження №58080680.
           14.01.2019 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 суми основної грошової винагороди.
          Колегія суддів зауважує, що дії приватного виконавця Кудряшова Д.В. були спрямовані на стягнення боргу з ОСОБА_2 та з неї ж було стягнуто суму основної винагороди у розмірі 64  076,19 грн. Виконавчих дій, спрямованих на стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 приватним виконавцем здійснено не було, постанови про стягнення суми основної винагороди з позивача приватним виконавцем також не винесено, а тому посилання ОСОБА_1 на положення п. 5 ч.5 ст.27 Закону №1404, як на підставу для звільнення її від сплати виконавчого збору, є безпідставними. 
          З приводу твердження заявника апеляційної скарги про те, що виконавчий збір не підлягає стягненню у зв`язку із визнанням ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.05.2016 по справі 642/10787/13-ц нечинним, а постановою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 виконавчі листи по справі №642/10787/13 такими, що не підлягають виконанню, колегія суддів вказує наступне. 
          Пунктом 7 ч. 5 ст.27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
          Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.39 Закону № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
          Аналіз вказаних норма дає підстави для висновку, що виконавчий збір не стягується у разі закриття виконавчого провадження на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону №1404 у зв`язку із визнанням нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
          З огляду на матеріали відповідачем прийнято постанову від 27.09.2019 про закінчення  виконавчого провадження № 54782956 відносно ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1404 у зв`язку із фактичним виконанням рішення по справі, а не підставі п.5ч.1 ст.39 вказаного Закону.
          Крім того, ухвала Харківського апеляційного суду, якою було визнано нечинним рішення Ленінського районного суду від 26.05.2019 та постанова Харківського апеляційного суду, якою виконавчі листи по справі №642/10787/13 визнано такими, що не підлягають виконанню, були прийняті 15.10.2019 та 19.11.2019 відповідно, тоді як оскаржувані постанови прийняті відповідачем 27.09.2019, тобто до дати прийняття вказаних судових рішень.
          Таким чином, з урахуванням підстави закінчення виконавчого провадження №  54782956 та дати прийняття вказаних вище судових рішень колегія суддів відхиляє посилання апелянта на наявність підстав для несплати виконавчого збору, відповідно до положень пункту 5 ч.1 ст.39 Закону № 1404.
          Також колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваних постанов державного виконавця та відсутності подвійного стягнення виконавчого збору з позивача, оскільки виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу не містить жодної інформації про солідарне стягнення. Як наслідок доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Будь-яких даних про звернення ОСОБА_1 чи державного виконавця до суду про роз`яснення судового рішення щодо його виконання матеріали справи не містять. 
          Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується  ст.322 КАС України,  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний    з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6    Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності    надання відповіді на інші зазначені вище доводи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на положеннях вказаних нормативно – правових актів та є такими, що не спростовують правильність стягнення відповідачем  з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 325 837,35 грн.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.
          Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року по справі № 520/11519/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  23.06.2020 року