Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/9660/17 
провадження № 61-35541св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
 
позивач за первісним позовом - Івано-Франківська міська рада,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог, на стороні позивача  - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач за зустрічним позовом - Івано-Франківська міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року у складі судді Татарінової О. А. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Бойчука І. В., Матківського Р. Й.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер                  ОСОБА_2 , якому на праві власності належала квартира  
АДРЕСА_1 міського суду Івано-Франківської області           від 14 червня 2017 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Івано-Франківська міська рада, про встановлення факту його спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю.
З часу смерті ОСОБА_2 сплинув один рік, відомості про наявність спадкоємців та про прийняття ними спадщини відсутні.
 
З урахуванням зазначеного, Івано-Франківська міська рада просила визнати вказану квартиру відумерлою спадщиною, передавши її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.
 
У вересні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на квартиру.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з початку 2010 року і до дня смерті ОСОБА_2 він проживав з ним однією сім`єю. Через похилий вік ОСОБА_2 та погіршення стану його здоров`я він здійснював за ним догляд, придбавав медикаменти, одяг, продукти харчування, готував їжу тощо. У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 ним також понесено всі витрати на його поховання 
30 травня 2016 року він звертався до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено право на звернення до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Зазначав, що він надалі продовжує проживати у спірній квартирі, сплачуючи всі комунальні платежі.
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним право власності на належну спадкодавцеві квартиру  

АДРЕСА_1 Франківського міського суду Івано-Франківської області           від 18 вересня 2017 року позови об`єднано в одне провадження.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної  інстанцій
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року, позов Івано-Франківської міської ради задоволено.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В. В. 10 жовтня 2013 року, відумерлою спадщиною та передано її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Задовольняючи позовні вимоги Івано-Франківської міської ради, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спадщина після смерті ОСОБА_2 на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 , не прийнята, з часу відкриття цієї спадщини сплив один рік, а тому наявні правові підстави для визнання  вказаної квартири відумерлою спадщиною та передання її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 протягом п`яти років на день смерті останнього.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій  належним чином не з`ясували обставини справи, помилкового не врахували покази свідків. Також суди не надали належної правової оцінки доказам,  які були надані на підтвердження того, що він та спадкодавець були пов`язані спільним побутом та несли спільні витрати на утримання спільного майна, а саме квитанціям щодо витрат на продукти харчування та квитанції про придбання мобільного телефону.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2018 року Івано-Франківська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року касаційну скаргу               ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги, зазначені судом, усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
Розпорядженням Верховного Суду від 13 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13 квітня 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 . 
 
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 18 липня 2016 року ОСОБА_2 у спірній квартирі був зареєстрований один.
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
 
Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу     30 травня 2016 року роз`яснено ОСОБА_1 , що йому слід звернутись до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно
 
Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
 
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
 
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
 
Для набуття права на спадкування за законом на підставі                                       статті 1264 ЦК України є необхідним встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
 
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Установивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення зі спадкодавцем спільного господарства, наявності спільного бюджету, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем, який помер                 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, тобто виходять за межі касаційного оскарження, оскільки касаційний суд не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Щодо позовних вимог про визнання спадщини відумерлою
 
Частинами першої та третьої статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
 
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
 
Установивши, що спадкоємці ОСОБА_2 за заповітом і за законом відсутні, спадщина після смерті ОСОБА_2 на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 , не прийнята, з часу відкриття цієї спадщини сплив один рік, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції,  дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання  вказаної квартири відумерлою спадщиною та передання її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну  скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області           від 20 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:   	Ю. В. Черняк     І. А.  Воробйова      Р. А.  Лідовець