РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/18084/19
Провадження № 22-ц/4815/622/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               судді-доповідача                  - Шимківа С.С.,
               суддів:         - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,
      
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2020 року (ухваленого у складі судді Гордійчук І.О.; повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення та збільшення розміру додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в :

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення та збільшення розміру додаткових витрат на дитину.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2011 року. 
Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.02.2013 р. з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 500 грн., щомісячно та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Зазначає, що стан її здоров`я погіршився, протягом 2019 року вона часто хворіла, мала вегетативний криз, погіршення зору та інші проблеми зі здоров`ям.
Крім того, вона працює та отримує невисокий дохід.
       Їхній син навчається у школі, відвідує гуртки, секції для розвитку та часто хворіє, що потребує значних матеріальних витрат на його утримання.
       Додаткові витрати в розмірі 300 грн., які сплачує відповідач на утримання сина навіть частково не покривають таких витрат.
Вказує, що син навчається у школі та відвідує гуртки, потребує значних матеріальних витрат на утримання, зокрема витрати на навчання дитини в спеціалізованому класі "Інтелект" становлять - 4510 грн., за 2018-2019 навчальні роки, купівля підручників та зошитів – 2865 грн., витрати на майбутнє – 1005 грн. Витрати на оздоровлення дитини на морі у 2018-2019 роках – становлять 9800 грн., витрати на майбутнє санаторно-курортне лікування становитимуть 16758 грн., відвідування курсів англійської мови в ПП "Освітній центр "Євро-Курс" з 03.09.2018 року – 6800 грн., оплата витрат на відвідування курсів англійської мови в ПП "Освітній центр "Євро-Курс" становитиме в місяць – 600 грн., відвідування курсів живопису протягом 2018-2019 років 2520 грн., та витрати на інструменти - 54,37 грн., відвідування басейну в період 2017-2018 роки – 900 грн., відвідування дитячого-підліткового табору "Цегла в Нарнії" - 900 грн., заняття в секції боксу громадської організації "Боксерський клуб "Північний" - 2200 грн., навчання з вересня 2017 року дитини у школі інтелектуальних видів спорту Рівненського міського Палацу дітей та молоді, у секції з Ґо – 1280 грн., вартість навчального року становитиме - 1280 грн., придбання планшету вартістю 3229 грн., смартфону вартістю 4200 грн. з захисною плівкою вартістю 100 грн., які необхідні для навчання дитини. Також позивач вказує, що додаткові витрати зумовлені станом здоров`я дитини, а саме на придбання ліків – 4348,65 грн., оплата за корегуючи пластини 1196 грн., корегуючи устілки для взуття -245 грн., витрати у зв`язку із лікуванням сина у 2018 році на загальну суму 3398 грн., у 2019 році 3844 грн..
       Загальний розмір понесених нею додаткових витрат на утримання дитини за період з 01.01.2017 року (витрати на басейн), з 01.01.2018 року по 23.09.2019 року становить 52144,40 грн., в той час як відповідач лише частково покрив її додаткові витрати, що за період з 01.01.2018 року по 23.09.2019 року становить 6300,00 грн..
       Зважаючи на рівність батьківського обов`язку щодо утримання дитини, просила стягнути з відповідача половину понесених нею витрат, що становить 19772,20 грн., збільшити додаткові витрати на утримання дитини з 300 грн. щомісячно до 2500 грн. щомісячно та стягнути витрати на професійну правничу допомогу. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення та відшкодування додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2250 гривень (дві тисячі двісті п`ятдесят ) 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем жодними належними доказами не підтверджено понесення вищезазначених витрат та не доведено, що дані витрати зумовлені особливими потребами дитини, та їх необхідністю.
Суд приймає до уваги додаткові витрати на утримання сина сторін, пов`язані з розвитком здібностей у дитини, що зумовлені придбанням комплекту навчальних посібників "Інтелект України" на суму 2160 грн. та на суму 2340 грн., оскільки дані витрати пов`язані з розвитком здібностей у дитини, а тому суд вважає за можливе стягнути половину від вказаних додаткових витрат із відповідача.
Відсутні будь які правові підстави для задоволення вимоги позивача про збільшення розміру додаткових витрат на утримання дитини визначених рішенням суду, оскільки Сімейним кодексом України не передбачено право на звернення до суду з даною вимогою.
Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача – адвокатом Добродій О.М. На переконання суду, дії щодо надання консультацій, складання позовної заяви, які вказані у акті-приймання передачі наданих робіт (послуг) від 18.09.2019, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи (зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17).
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, 24 березня 2020 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в частині відмови в задоволенні позовних вимог вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає зміні.
Подану апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що основними додатковими витратами на сина є витрати на його лікування, який перебуває на "Д" обліку в лікаря. Тому, значні кошти витрачаються на медикаменти та санаторне лікування. Однак, суд першої інстанції не надав оцінку доказам щодо витрат на придбання ліків.
Також вважає, що судом безпідставно було визнано неналежними доказами довідки про відвідування дитини басейну, художньої школи, курси англійської мови, відвідування спортивної секції ГО "Боксерський клуб "Північний" та недоведеними решти понесених додаткових витрат на утримання та належний розвиток дитини.
Зазначає, що відповідач є приватним підприємцем та має матеріальну можливість брати участь в додаткових витратах на утримання дитини.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2011 року.
Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу дитину залишено на проживання з матір`ю.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.02.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, у розмірі 500 грн., щомісячно та 300 грн., щомісячно в якості додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 27.03.2013р., відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №1715/16322/12, виданого 21.03.2013р..
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.08.2019р. №64040 виконаної державним виконавцем, сукупний розмір заборгованості зі слати аліментів станом на 01.08.2019 р. становить 3129,92 грн.
Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. 
Вищевказані витрати повинні бути розподілені між батьками у рівних частках.
Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. 
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. 
Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Відповідно до положень цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи і  які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Судом встановлено, що Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.02.2013 р. у справі №1715/16322/12, з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 500 грн., щомісячно. Також даним рішенням стягнуто на користь позивача додаткові витрати на утримання сина у розмірі 300 грн. В мотивувальній частині рішення суду визначено призначення даних додаткових витрат, що зумовлені саме станом здоров`я дитини та потребою у лікуванні.
При ухваленні вищезазначеного рішення, судом враховано стан здоров`я дитини, витрати на лікування. 
В ході розгляду даної справи позивачем не доведено жодними належними доказами зміну стану здоров`я дитини з відповідними матеріальними витратами. Не доведена також сума щомісячних додаткових витрат, а тому відсутні підстави для стягнення даних витрат, як додаткових, оскільки їх стягнення визначене рішенням суду, яке набрало законної сили.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на санітарно-курортного лікування дитини, оскільки позивачем не надано належних доказів на понесення нею таких витрат, або ж потреби у їх сплаті наперед.
       Також недоведеними є позовні вимоги про стягнення додаткових витрат у зв`язку з відвідуванням дитини курсів англійської мови в ПП "Освітній центр "Євро-Курс" , занять живопису в громадській організації "Фарбований лис", витрат на перебування у Християнському наметовому таборі "Цегла в Нарнії", на заняття в секції боксу громадської організації "Боксерський клуб "Північний", у секції з Ґо. Позивачем не доведено, що вищезазначені витрати зумовлені крайньою необхідністю чи особливими обставинами, в розумінні положень статті 185 СК України, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину. Крім того, позивачем не надано належних платіжних документів про реальне понесення зазначених нею витрат.
Щодо вимоги позивача про відшкодування додаткових витрат на придбання планшету та смартфону, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дані витрати не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом). Вказані витрати зумовлені потребами дитини в повсякденному побуті та її навчанням, а не особливими обставинами, які визначенні нормою СК України.
Вимоги позивача про збільшення розміру додаткових витрат на утримання дитини визначених рішенням суду є необґрунтованими, оскільки Сімейним кодексом України не передбачено право на звернення до суду з даною вимогою. Позивач не позбавлена права звернення до суду в порядку положень ч. 1 ст. 192 СК України з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                         С.С. Шимків
Судді:                                                                 С.В. Боймиструк
                  С.О. Гордійчук